ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017р. Справа № 914/759/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Дубенюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ в особі: Львівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Львів

до відповідача: Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації, м.Жовква Львівської області

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутнього представника позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі: Львівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком до Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації про стягнення 88064 грн. 84коп. основного боргу по компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги, 3083грн. 48коп. 3% річних та 11974грн. 55коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач у позовній заяві зазначає, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг на території Жовківського району Львівської області є Управління праці та соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, а отже, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Позивач стверджує, що за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року (включно) надано послуг відповідним категоріям населення на пільгових умовах, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на загальну суму 88 064 грн. 84 коп. Для проведення звірки розрахунків відшкодувань, позивачем щомісяця направлялися Форма-2 Пільги, як це передбачено Наказом міністерства праці та соціальної політики № 535 від 04.10.2007 року. Проте, як зазначає позивач, відповідач уникав підписання даних форм, не пояснюючи причини відмови.

Ухвалою суду від 21.04.2017р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 03.05.2017р. З метою повного і всестороннього зясування всіх обставин спору, враховуючи невиконання сторонами вимог попередніх ухвал суду, та у звязку з необхідністю надання сторонами у справі додаткових доказів, ухвалою суду від 03.05.2017р. розгляд справи відкладався на 13.06.2017р.

13.06.2017р. представник позивача, через канцелярію суду (вх.№2576/17) подав заяву від 13.06.2017р., в якій позивач зменшує суму позовних вимог в частині інфляційних нарахувань та 3% річних і просить стягнути з відповідача інфляційних нарахувань в розмірі 8402,70грн. та 3% річних в розмірі 1890,88грн. До поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог долучено розрахунки інфляційних нарахувань та 3% річних.

В судовому засіданні 13.06.2017р. прийнято заяву від 13.06.2017р. (вх.№2576/17 від 13.06.2017р.) про зменшення розміру позовних вимог, та позовні вимоги розглядаються із врахуванням поданої заяви.

В судове засідання 13.06.2017р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги з врахуванням заяви від 13.06.2017р. (вх.№2576/17 від 13.06.2017р.) про зменшення розміру позовних вимог підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просить суд позов задоволити.

В судове засідання 13.06.2017р. відповідач явки повноважного представника не забезпечив, письмових пояснень на вимогу суду по суті заявлених позовних вимог не надав, позовні вимоги не оспорив, вимоги ухвали суду не виконав. Причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції, внесенням ухвал до Єдиного державного реєстру судових рішень, та повідомленнями про вручення №132, №124. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача, станом на 13.06.2017р. не поступало.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх учасників судового процесу, судом забезпечено рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про телекомунікації» , Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 04 2012 №295 та інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч.3ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 04 2012 №295 ПАТ «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади.

Статтею 63 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що телекомунікаційні послуги, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу",Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - Порядок № 256). Даною постановою встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України.

У п. 2 Постанови КМ України, від 04.03.2002, № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету"№ 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно із п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету затердженого постановою КМ України № 256, від 04.03.2002, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг на території Жовківського району Львівської області є Управління праці та соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Пунктом 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету затердженого постанововю КМ України, від 04.03.2002, № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню зокрема на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

У позовній заяві позивач зазначає. що за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивачем надано послуг відповідним категоріям населення на пільгових умовах, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на загальну суму 88064грн. 84коп., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, копії яких долучено до матеріалів справи. В підтвердження наданих послуг, позивачем також долучено копії складених помісячних актів звіряння розрахунків за надані послуги на які надаються пільги між ЦОА м.Жовква ЛФ ПАТ Укртелеком та головним розпорядником коштів місцевого бюджету із вімітками про їх отримання. В підтвердження даних обставин, між позивачем та відповідачем 01.01.2017р. складено акт звірки взаєморозрахунків, який підписаний та скріплений печатками обох сторін, з якого вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2017р. становила 88064грн. 84коп.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Відповідно до ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Вищенаведені висновки, відображені також в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12, у постанові ВГС України від 17.03.2015 у справі № 922/3830/14.

Враховуючи вищевикладене, встановлений нормами чинного законодавства України обовязок відшкодування відповідачем позивачу вартості наданих послуг населенню, яке має право на пільги з їх оплати, відсутність доказів повного чи часткового погашення заборгованості, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 88064грн. 84коп. суми основного боргу з відшкодування вартості наданих позивачем послуг є документально та нормативно обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 8402грн. 70коп. та 3% річних у розмірі 1890грн. 88коп. (розрахунки долучено до матеріалів справи).

Приписами п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.10.2013р. №14 (у чинній редакції) встановлено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до абз.3 п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, перевіривши проведені позивачем розрахунки, в межах періоду, визначеного позивачем, виходячи із суми боргу помісячно та строків визначених Порядком, суд дійшов висновку, що проведені позивачем нарахування підлягають задоволенню .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, із врахуванням заяви від 13.06.2017р. (вх.№2576/17 від 13.06.2017р.) про зменшення розміру позовних вимог до відповідача, в частині стягнення основного боргу в розмірі 88064грн. 84коп., 3% річних у розмірі 1890,88грн. та інфляційних втрат в розмірі 8402,70грн. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Судовий збір необхідно віднести на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити .

Стягнути з Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації (80300, Львівська область, м.Жовква, вул.львівська, буд.40, ідентифікаційний код 25257384) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601, м.Київ, бульвар Т.Шевченка, буд.18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (79007, м.Львів, вул.Дорошенка, буд.43, ідентифікаційний код 01186030) 88064,84грн. основного боргу, 8402,70грн. інфляційних втрат, 1890,88грн. 3% річних та 1526,08 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 15.06.2017р.

Суддя Іванчук С.В.