ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа № 911/316/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/316/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Мукачево, Закарпатська область

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо»,

с. Новосілки, Києво-Святошинський район

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіграф», м. Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1. Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського управління юстиції у Київській області, м. Вишневе

2. Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Погребняка Олега Анатолійовича, м. Київ

про визнання фіктивним договору іпотеки

Представники:

від позивача: ОСОБА_4 - довіреність б/н від 30.06.2015;

від відповідача 1: Сторожук С.С. - довіреність № 2/1-0167 від 16.02.2017;

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи на стороні позивача 1: не з'явився;

від третьої особи на стороні позивача 2: Телявський А.М. - довіреність б/н від

24.05.2017;

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» (відповідач 1) та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіграф» (відповідач 2) з вимогою визнати фіктивним Договір іпотеки від 01.12.2014, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрполіграф», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4407.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Київської області від 14.04.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015, прийнятими за результатами нового перегляду у справі № 911/1823/14, задоволено частково позовні вимоги ФОП ОСОБА_1, присуджено до стягнення з ТОВ «Антор-Експо» 827 127,00 грн. заборгованості, яка виникла за неналежне виконання ТОВ «Антор-Експо» умов Договору позики від 24.04.2013. При цьому, як вказує позивач, виконуючи рішення суду у справі № 911/1823/14, ФОП ОСОБА_7 звернувся до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про примусове виконання наказу суду від 30.12.2015 у справі № 911/1823/14, проте, із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна стало відомо про накладення обтяження на все нерухоме майно ТОВ «Антор-Експо», на підставі Договорів іпотеки від 26.11.2014, від 27.11.2014, від 28.11.2014 та від 01.12.2014 (спірний договір), укладеними між ТОВ «Антор-Експо» та ТОВ «Укрполіграф». Разом з тим, як стверджує позивач, оспорюваний договір іпотеки від 01.12.2014, укладений між ТОВ «Антор-Експо» та ТОВ «Укрполіграф» з метою унеможливити виконання рішення суду у справі № 911/1823/14 та задовольнити вимоги ФОП ОСОБА_1, що в свою чергу, стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою щодо визнання договору іпотеки від 01.12.2014 фіктивним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.02.2017 порушено провадження у справі № 911/316/17, призначений її розгляд в судовому засіданні на 01.03.2017, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Олега Анатолійовича (третя особа на стороні відповідача).

В судовому засіданні 01.03.2017 представником позивача підтримані позовні вимоги, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача 1 в судове засідання від 01.03.2017 не з'явився, проте 28.02.2017 через канцелярію суду надав клопотання № 2/1-0181 від 27.02.2017, в якому просить суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із неможливістю прибуття в судове засідання його повноважного представника.

Представник відповідача 2 та третя особа або його представник в судове засідання 01.03.2017 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 02.02.2017 не виконали.

Ухвалою суду від 01.03.2017 розгляд справи був відкладений.

13.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшла заява (вх. № 5404/17) про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського управління юстиції у Київській області, оскільки в рамках виконавчого провадження № 49880067 з виконання наказу господарського суду Київської області у справі № 911/1823/14, ВДВС Києво-Святошинського управління юстиції у Київській області, в межах норм визначених Законом України «Про виконавче провадження» було зібрано доказову базу та зафіксовано факти фіктивності спірного правочину, який є предметом позову.

Також позивачем через канцелярію суду надано клопотання (вих. № 2258/17) про витребування доказів, в якому позивач просить суд зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Олега Анатолійовича надати примірники нотаріально засвідчених договорів іпотеки, укладених між ТОВ «Укрполіграф» як іпотекодержателем та ТОВ «Антор-Експо», що випливає з Договору оренди № 12 від 01.03.2013 та додаткової угоди до нього б/н від 04.11.2014.

Разом з тим, 15.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 5624/17) про здійснення технічної фіксації судового процесу, у зв'язку з чим при розгляді справи № 911/316/17 здійснюється фіксування судового процесу, за допомогою звукозаписувального засобу «Оберіг».

15.03.2017 через канцелярію суду відповідачем 1 наданий відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, заперечуючи проти позову, відповідач 1 вказував на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими Закон пов'язує недійсність оспорюваного правочину, обставин фіктивності укладеного між відповідачами договору не встановлено, як і не встановлено фактів порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка не є стороною оспорюваного договору, зокрема, позивача.

Представники відповідача 2 та третьої особи в судове засідання 15.03.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 15.03.2017 залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського управління юстиції у Київській області, а розгляд справи відкладено на 03.04.2017.

28.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 6506/17), в яких останній зазначає про те, що спірний Договір іпотеки від 01.12.2014, укладений між відповідачами вже у процесі першого розгляду справи по суті та винесення рішення від 18.08.2014 у справі № 911/1823/14, і що наведені обставини, на думку позивача, дають підстави вважати, що відповідач 1 усвідомлював про неможливість виконання рішення у справі № 911/1823/14, з підстав відсутності коштів на рахунках відповідача 1, що в подальшому дає змогу здійснювати виконавчі дії щодо звернення стягнення й на інше майно відповідача 1. Отже, за вказаних обставин, позивач вказує саме на порушення його прав та законних інтересів, оскільки наклавши обтяження на майно відповідача 1, на підставі оспорюваного договору іпотеки, позивач позбавлений можливості належного виконання рішення суду.

31.03.2017 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача 2 та третіх осіб в судове засідання 03.04.2017 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 03.04.2017 розгляд справи був відкладений.

14.04.2017 через канцелярію суду від відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшли пояснення (вх. № 1715 від 14.04.2017) щодо здійснення виконавчого провадження № 49880067 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області № 911/1823/14 від 30.12.2015. Так, з пояснень ДВС вбачається, що 27.10.2016 постановою Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавче провадження № 49880067 передано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та 14.11.2016 державним виконавцем винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження № 49880067. Разом з тим, ДВС вказано про те, що 16.12.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти боржника в сумі 928 386,49 грн.

19.04.2017 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні 19.04.2017 представником позивача надано суду клопотання, в порядку ст. 69 ГПК України, про продовження строку розгляду спору у справі.

Ухвалами суду від 19.04.2017 залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, відкладений розгляд справи, із витребуванням додаткових доказів у справі та продовжений строк вирішення спору у справі.

В судовому засіданні 24.05.2017 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених у позові.

23.05.2017 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення по суті спору, який розглядається, де відповідач 1 наполягав на тому, що укладені між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Антор-Експо» договір позики та договір управління майном жодним чином не пов'язані із оспорюваним договором іпотеки, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 не є стороною та яким не доведено порушення свого права при укладені саме договору іпотеки. Разом з тим, відповідачем 1 зазначено про наявність майна, яке не перебуває в іпотеці чи заставі, зокрема, дизель-генератор АД 200-Т/400, транспортний засіб МАЗ 53366, ємність Я1-ОСВ-6,3, вартість яких згідно з висновком про вартість об'єкта незалежної оцінки та ринкової вартості, станом на 05.07.2016, становить 985 000,00 грн., що повністю покриває заборгованість перед позивачем та на яке може бути звернено стягнення для задоволення його вимог.

23.05.2017 через канцелярію суду від приватного нотаріуса Погребняка Олега Анатолійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, заперечуючи проти позову, останнім вказано про те, що звертаючись із позовом до суду з вимогою визнання договору недійсним, позивач не будучи його стороною зобов'язаний довести яким чином оспорюваний договір порушує його права та законні інтереси та надати відповідні докази. Поміж тим, приватним нотаріусом Погребняком Олегом Анатолійовичем зазначено про те, що останнім не засвідчувались Договір оренди № 12 від 01.036.2013 та додаткова угода до нього.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, присутніх в судових засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» з вимогами про розірвання договору та стягнення 1225673,48 грн. В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилався на порушення ТОВ «Антор-Експо» умов договору управління майном від 24.04.2013, зокрема, незаконне перешкоджання діяльності, у зв'язку з чим просив суд розірвати договір управління майном від 24.04.2013 та стягнути 1 205 673,48 грн. суму позики за Договором позики від 24.04.2013 та п. 8.2 Договору управління, а також та 20 000,00 грн. збитків.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.08.2014 у справі № 911/1823/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 задоволені частково позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вирішено розірвати Договір управління майном від 24.04.2013, укладений між ТОВ «Антор-Експо» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1847; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» 1 205 673,48 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ становить 103 521,00 доларів США основного боргу та 23 514,42 грн. судового збору.

01.12.2014 на виконання рішення господарського суду Київської області від 18.08.2014, виданий відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2015, рішення господарського суду Київської області від 18.08.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 у справі № 911/1823/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області

В подальшому, при новому розгляді справи № 911/1823/14, рішенням господарського суду Київської області від 14.04.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015, задоволено частково позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» 827 127,00 грн. заборгованості та 16 542,54 грн. судового збору; провадження у справі в частині вимоги про розірвання договору управління майном від 24.04.2013, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Антор-Експо», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1847, припинено.

30.12.2015 на виконання рішення господарського суду Київської області від 14.04.2015 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015, виданий відповідний наказ.

20.01.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49880067, за наказом господарського суду від 30.12.2015 щодо стягнення 843 669,54 грн. та наданий 7-ми денний строк для його добровільного виконання.

11.02.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ «Антор-Експо».

При цьому, як стверджує позивач, у лютому 2016 останнім отримані Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна ТОВ «Антор-Експо» та стало відомо про накладення обтяження на все нерухоме майно ТОВ «Антор-Експо», згідно з Договорами іпотеки від 26.11.2014, від 27.11.2014, від 28.11.2014, в тому числі за спірним договором іпотеки від 01.12.2014, укладеними між ТОВ «Антор-Експо» та ТОВ «Укрполіграф».

Так, 01.12.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрполіграф» (іпотекодержатель, відповідач 2) та товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» (іпотекодавець, відповідач 1) укладений Договір іпотеки, відповідно до умов п. 1.1 якого вказаний договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Договору оренди № 12 від 01.03.2013 та додатковою угодою до нього від 04.11.2014, укладеного між іпотекодержателем та орендарем, який є одночасно іпотекодвцем, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний до 03.11.2017 повернути іпотекодержателю суму в розмірі 5 000 000,00 грн., а також виконати інші умови договору оренди та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору оренди.

Пунктами 1.2, 1.3 договору іпотеки від 01.12.2014 визначено майно, яке передається в іпотеку, зокрема, нежила будівля фруктосховища, що складається в цілому з: цегляного приміщення 1320,5 кв.м., зазначеного в плані під літ. «А» та розташована за адресою АДРЕСА_1; будівля їдальні, загальною площею 226,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2; частина нежилих будівель цілісного майнового комплексу, загальною площею 876 кв.м., які складаються з будівлі виноцеху цегляної, площею 426,1 кв.м., зазначеної в плані під літ. «А», спиртосховища цегляного, площею 36,0 кв.м., зазначеного в плані під літ. «Б», котельні цегляної, площею 137,9 кв.м., зазначеного в плані під літ «В», цех порошків т/б панелі, площею 276,0 кв.м., зазначено в плані під літ «Г», розташованих за адресою АДРЕСА_1. Іпотека також поширюється на частину нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі та була приєднання до предмету іпотеки після укладення цього договору без реєстрації права власності на неї, як на окремий об'єкт нерухомості.

Пунктом 1.4 договору іпотеки від 01.12.2014 визначено, що заставна вартість предмета іпотеки становить 155 000,00 грн.

Умовами п. 10.9 договору іпотеки від 01.12.2014 визначено, що сторони домовились про те, що цей договір укладається з накладенням заборони відчуження нерухомого майна, що складає предмет іпотеки.

Звертаючись з позовом, позивач стверджує, що оспорюваний договір іпотеки від 01.12.2014, укладений між ТОВ «Антор-Експо» та ТОВ «Укрполіграф» з метою унеможливити виконання рішення суду у справі № 911/1823/14 та задоволення вимог ФОП ОСОБА_1 Також позивач зазначає, що засновниками відповідачів є соби: ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України в постанові 6-849цс15 від 09.12.2015р.

Отже, у спорах про визнання договорів недійсними позивач (незалежно від того, чи є він стороною правочину або ж іншою заінтересованою особою) повинен довести, а суд - встановити наявність факту порушення суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

При цьому інтерес такої особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.04 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

Пунктом 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду судом в разі наявності відповідного спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 18 інформаційного листа Вищого господарський суд від 07.04.2008 № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

При цьому Цивільним кодексом України не визначено поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом. Так, в деяких випадках ЦК України встановлює, за чиїм саме позовом правочин може бути визнаний недійсним.

Позивач зазначає, що оспорюваний договір іпотеки стосується його прав, а саме права позивача ФОП ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі № 911/1823/14 та стягнення з ТОВ «Антор-Експо» на користь позивача 827 127,00 грн. заборгованості та 16 542,54 грн. судового збору. Разом з цим, питання неналежного виконання органами державної виконавчої служби рішень суду регулюється нормами Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 124 Конституції та статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Згідно приписів п.п. 6, 7 Розділу 13 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за № 1404-VIII, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Норами ч.ч. 1, 5, 6, 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Так, з пояснень відділу примусового виконання рішень Управління Держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що в рамках виконавчого провадження за № 49880067 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 30.12.2015 у справі № 911/1823/14, 11.02.2016 державним виконавцем винесена постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Антор-Експо» (боржник).

Постановою державного виконавця від 11.02.2016 накладено арешт на кошти боржника в сумі 928 386,49 грн.

Постановою державного виконавця від 22.03.2016 оголошено про розшук транспортних засобів боржника, зокрема, транспортний засіб «КРАЗ» 250 дн НОМЕР_1, «МАЗ» 8926 дн НОМЕР_2.

30.06.2016 державним виконавцем здійснено опис та накладено арешт на майно, зокрема, дизель-генератор АД 200-Т/400, транспортний засіб МАЗ 53366, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та харчова ємність Я-ОСВ-6, в кількості трьох штук.

04.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11, що діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 16358/14 виданий Фондом Державного майна України 25.04.2014, ринкова вартість належного ТОВ «Антор-Експо» майна, а саме: дизель-генератор АД 200-Т/400, у кількості 1 одиниці, становить 554 870,00 грн., вартість ємностей Я1-ОСВ-6, у кількості 3 одиниць, становить 180 000,00 грн. Вартість колісного транспортного засобу марки МАЗ 53366, 1994 року випуску, реєстраційний номер 04301 КМ, становить 246 998,00 грн. Таким чином загальна вартість майна, становить 981 868,00 грн.

27.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 49880067 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

14.11.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження № 49880067.

16.12.2016 постановою державного виконавця накладено арешт на кошти боржника в сумі 928 386,49 грн.

Частиною 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Приписами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

З матеріалів виконавчого провадження № 49880067 з примусового виконання наказу суду від 30.12.2015 у справі № 911/1823/14, так й з матеріалів справи та поданих доказів, не випливає, що майно вартістю 985 000,00 грн., яке не перебуває в заставі, було реалізовано виконавцем для задоволення вимог ФОП ОСОБА_1 за рішенням суду у справі № 911/1823/14, а ФОП ОСОБА_1 звертався із скаргою щодо оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Крім того, як стверджував позивач, укладаючи спірний договір іпотеки, в забезпечення виконання за Договором оренди № 12 від 01.03.2013 та додаткових угод до нього, відповідачі не мали на меті його реальне виконання, а дії сторін спрямовані на виникнення підстав для реєстрації обтяжень майна. Разом з тим, на думку позивача, між ТОВ «Укрполіграф» та ТОВ «Антор-Експо» не було проведено жодних розрахунків як за умовами договору оренди так й за оспорюваним договором іпотеки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Разом з тим, п. 3.11 Постанова Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вже було вказано, за статтею 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Натомість між ТОВ «Укрполіграф» та ТОВ «Антор-Експо» укладений Договір іпотеки від 01.12.2014, на виконання умов якого визначений перелік майна, яке передається в іпотеку, зокрема, нежила будівля фруктосховища, що складається в цілому з: цегляного приміщення 1320,5 кв.м., зазначеного в плані під літ. «А» та розташована за адресою АДРЕСА_1; будівля їдальні, загальною площею 226,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2; частина нежилих будівель цілісного майнового комплексу , загальною площею 876 кв.м., які складаються з будівлі виноцеху цегляної, площею 426,1 кв.м., зазначеної в плані під літ. «А», спиртосховища цегляного, площею 36,0 кв.м., зазначеного в плані під літ. «Б», котельні цегляної, площею 137,9 кв.м., зазначеного в плані під літ «В», цех порошків т/б панелі, площею 276,0 кв.м., зазначено в плані під літ «Г», розташованих за адресою АДРЕСА_1.

Отже, передання товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» майна товариству з обмеженою відповідальністю «Укрполіграф» свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, порушення його суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого останнім подано позов.

За встановлених господарським судом обставин, приймаючи до уваги загальні засади цивільного законодавства, зокрема, свободу договору, господарський суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки від 01.12.2014, укладеного між відповідачами, фіктивним є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, згідно з ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 20.06.2017

Суддя О.О. Христенко