ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017р. Справа № 914/564/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Львів)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Євро-Контакт" (м. Львів)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 (м. Перемишляни, Львівська обл.)

про: усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом звільнення нежитлових приміщень

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Зарицька О.Р.

Представники:

від позивача: Не з'явився.

від відповідача: Не з'явився.

від третьої особи: Не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Євро-Контакт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом звільнення нежитлових приміщень.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.03.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 30.03.2017 року. Ухвалою суду від 30.03.2017 року розгляд справи відкладено до 05.04.2017 року, для надання доказів та в зв'язку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 05.04.2017 року розгляд справи відкладено до 20.04.2017 року, в зв'язку з відсутністю представника третьої особи та для надання доказів. Ухвалою суду від 20.04.2017 року розгляд справи відкладено до 04.05.2017 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 04.05.2017 року розгляд справи відкладено до 12.05.2017 року, згідно клопотання відповідача та в зв'зку з відсутністю його представника. Ухвалою суду від 12.05.2017 року розгляд справи відкладено до 30.05.2017 року, в зв'зку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 30.05.2017 року розгляд справи відкладено до 06.06.2017 року, у зв'зку з відсутністю представників сторін та поданим клопотанням про відкладення розгляду справи.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.03.2017 року, про відкладення від 30.03.2017 року, від 05.04.2017 року, від 20.04.2017 року, від 04.05.2017 року, від 12.05.2017 року, від 30.05.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 502 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 01.06.2017 року, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

30.03.2017 року за вх. № 12203/17 позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

20.04.2017 року за вх. № 14622/17 позивач подав заперечення на відзив.

20.04.2017 року за вх. № 14708/17 позивач подав клопотання по справі.

12.05.2017 року за вх. № 2078/17 позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

30.05.2017 року за вх. № 19227/17 позивач та третя особа подали спільне клопотання про відкладення розгляду спарви.

Клопотання позивача та третьої особи судом задоволено.

06.06.2017 року за вх. № 20004/17 позивач та третя особа подали спільне клопотання про відкладення розгляду спарви.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.03.2017 року, про відкладення від 30.03.2017 року, від 05.04.2017 року, від 20.04.2017 року, від 04.05.2017 року, від 12.05.2017 року, від 30.05.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 502 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 01.06.2017 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

29.03.2017 року за вх. № 1440/14 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 914/2947/16 за позовом ТзОВ „Гал-Євро-Контакт" до ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, ДП „Сетам", третя особа 1 без самостійних вимог на стороні відповідача - ПАТ ОСОБА_2, третя особа 2 без самостійних вимог на стороні відповідача - ПАТ „Укрсоцбанк" про визнання електронних торгів недійсними.

05.04.2017 року за вх. № 13025/17 відповідач подав відзив на позовну заяву.

20.04.2017 року за вх. № 14706/17 відповідач подав письмові пояснення по справі.

20.04.2017 року за вх. № 14707/17 відповідач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

03.05.2017 року за вх. № 15954/17 відповідач подав клопотанння про відкладення розгляду справи.

06.06.2017 року на електронну адресу суду надійшло письмове пояснення відповідача по справі, згідно якого ТзОВ «Гал-Євро-Контакт» зазначило, що його майно, а також його працівники у приміщенні загальною площею 199.2 кв.м, реєстраційний номер 101, за адресою: АДРЕСА_3 - не перебувають. Інші особи у приміщенні загальною площею 199.2 кв.м, реєстраційний номер 101, за адресою АДРЕСА_3 - не перебувають. У зв'язку з відсутністю правових підстав, відповідач та інші особи у спірних приміщеннях не перебувають. Вказані приміщення належать ОСОБА_2, який в повній мірі реалізовуює свої права власника, в тому числі надає приміщення в оренду. Відповідачу відомо, що у вказаних приміщеннях періодично перебувають уповноважені особи (представники) ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Третя особа вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.03.2017 року, про відкладення від 30.03.2017 року, від 05.04.2017 року, від 20.04.2017 року, від 04.05.2017, від 12.05.2017 року, від 30.05.2017 року виконала частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 502 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 01.06.2017 року, а явка третьої особи була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

05.04.2017 року за вх. № 12941/17 третя особа подала відзив на позовну заяву.

20.04.2017 року за вх. № 14620/17 третя особа подала клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

04.05.2017 року за вх. № 16016/17 третя особа подала додаткові пояснення по справі.

12.05.2017 року за вх. № 16823/17 третя особа подала клопотання про долучення додаткового доказу до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, рішення виготовлено, підписано та оголошено 06.06.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 01.10.2016 р. були проведені електронні торги з примусової реалізації заставного нерухомого майна, і за їх результатами ОСОБА_2 визнаний переможцем торгів із всіма правовими наслідками, відповідно до Закону України «Про іпотеку» (ст. 17). Також ним здійснено повну оплату вартості придбаного майна, відповідно до вимог проведення торгів та у зазначені терміни.

25.11.2016 р. державним виконавцем Відділу ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у Львівській області видано Акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, а саме - нежитлових приміщень, позначених на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 кв.м., які розташовані за адресою - АДРЕСА_3», згідно з яким вказані нежитлові приміщення придбано переможцем електронних торгів - ОСОБА_2.

08.12.2016 р. власник оформив Свідоцтво про право власності на даний об'єкт нерухомого майна та 20.12.2016 р. здійснив реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

25 січня 2017 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір оренди № 2, відповідно до якого Орендодавець зобов'язується передати Орендареві, а Орендар зобов'язується прийняти у тимчасове володіння та користування нежитлові приміщення загальною площею 199,2 кв.м., що позначені на плані з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, реєстраційний номер 101, які розташовані за адресою - АДРЕСА_3.

У п. 5.1 Договору оренди встановлено застереження про те, що на момент укладання цього Договору Об'єкт оренди та нежитлові приміщення, що входять в його склад, знаходяться під забороною на відчуження та перебувають у користуванні попереднього власника ТОВ «Гал-Євро-Контакт»; щодо Об'єкта оренди ведуться ряд судових спорів, про які попереджено ОРЕНДАРЯ.

Відповідно до п. 5.2 Договору оренди, Орендар має право самостійно організувати вивільнення Об'єкту оренди від присутності третіх осіб з метою безперешкодного його використання у власних виробничих цілях. З метою забезпечення доступу до Об'єкту оренди та здійснення власної господарської діяльності, Орендар має право від свого імені залучати юридичні, охоронні та інші послуги.

На підставі того, що позивач став орендарем нежитлових приміщень загальною площею 199,2 кв.м., що позначені на плані з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, реєстраційний номер 101, які розташовані за адресою - АДРЕСА_3», -26.01.2017 р., він скерував лист попередньому власнику майна - ТОВ «Гал-Євро-Контакт» (надалі - відповідач) про звільнення даного нежитлового приміщення у 5-ти денний строк з моменту отримання листа.

Згідно із поштовим повідомленням про вручення листа про усунення перешкод в користуванні майном, відповідач його отримав 28.01.2017 р. та надав відповідь від 30.01.2017 р. за вих. №30/03 про те, що вважає вимоги позивача щодо звільнення приміщень безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені.

У зв'язку з тим, що відповідач не звільнив зазначені вище приміщення, позивач як орендар не має можливості використовувати їх для своєї господарської діяльності та отримувати прибуток.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, (ст. 321 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, позивач просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал - Євро Контакт» (79044 АДРЕСА_1, ) усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) нежитловими приміщеннями, що позначені на плані з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 кв.м.. які розташовані за адресою - АДРЕСА_3», шляхом зобов'язання відповідача звільнити вказані нежитлові приміщення.

Відповідачем ТОВ «Гал-Євро-Контакт» подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про те, що не отримував належної вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням, посилаючись на невірну дату договору оренди (який є правовою підставою користування позивачем спірним нерухомим майном), зазначаючи також те, що відповідач жодним чином не порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив також те, що відповідач не чинить перешкод у користуванні спірними приміщеннями, а також те, що вони є вільними від персоналу та майна відповідача.

Проте, з такими твердженнями позивач не погоджується, оскільки 26.01.2017 р. позивачем було скеровано лист відповідачу про звільнення спірного нежитлового приміщення у 5-ти денний строк з моменту отримання листа. В тексті листа є посилання на дату укладення Договору оренди - 25.01.2016 р., що є опискою (реальна дата укладення Договору оренди - 25.01.2017 року). В подальшому сторони Договору усунули зазначену помилку шляхом виправлення року на 2017 р. із відповідним застереженням «виправленому вірити», скріпленому підписами сторін (копія зазначеного договору з виправленням була скерована відповідачу та суду).

За твердженням позивача, про те, що рік укладення договору є опискою свідчать ряд фактів:

- зазначення вірної дати укладення Договору у листі відповідача (другий абзац листа), посилання на дати правовстановлюючих документів в тексті Договору оренди (дата видачі Свідоцтва 08.12.2016 р., дата реєстрації права власності 08.12.2016 р. в п. 1.3 Договору оренди), неможливість укладення позивачем даного Договору 25.01.2016 р., оскільки позивач на той момент не був власником спірного майна.

Позивач повідомляє, що 10.04.2017 р. ним було повторно скеровано на адресу відповідача заяву з вимогою про виселення, проте на час проведення судового засідання не отримано жодної відповіді.

Твердження відповідача про те, що ним не чиниться жодних перешкод позивачу у користуванні спірним майном, за твердженням позивача, не відповідають дійсності. Доказами цього є, зокрема, лист - відповідь відповідача від 30.01.2017 р. за вих. №30/03, в якому зазначається те, що вимога позивача про звільнення спірних приміщень не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що вона є безпідставною. Таким чином опосередковано визнається факт користування приміщеннями відповідачем.

Крім того, представниками позивача та третьої особи було здійснено обстеження спірних приміщень, про що складено відповідний акт від 14.04.2017 р. Обстеженням встановлено, що в приміщеннях знаходиться заклад громадського харчування, в них здійснюється підприємницька діяльність, знаходяться працівники та стороннє майно, що фактично є перешкодою для користування нерухомим майном позивачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позовні вимоги позивач обґрунтовує, тим, що ним на адресу відповідача скеровано заяву про звільнення нежитлових приміщень, а саме: приміщень, позначених на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, які він орендує у ОСОБА_2 У матеріалах справи наявна копія заяви від 26.01.2017 р., згідно якої позивач вимагає звільнити приміщення, позначених на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

До вказаної заяви позивач додає копію Договору оренди № 2 від 25.01.2016 р. та копію акту прийому-передачі майна від 25.01.2016 р.

У зв'язку з безпідставністю вимог позивача, викладених у заяві, а саме щодо перешкоджання користування об'єктом оренди на підставі Договору оренди 25.01.2016 р., відповідачем було відмовлено у їх задоволенні.

Відповідач звертає увагу на те, що станом на 25.01.2016 р. орендодавець не був власником приміщень, а отже, не міг розпоряджатися майном, в тому числі передавати в оренду.

Відповідач стверджує, що, як вбачається з наведеного, відповідач жодним чином не порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

За твердженням відповідача, позивач не надав доказів, які б встановлювали наявність обставин на яких грунтуються його позовні вимоги.

Відповідач вважає, що у справі, що розглядається відсутній предмет спору між сторонами.

Відповідач зазначає, що згідно вимог ч. 4 ст. 179 ГК України та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони, при підписанні Договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ФО-П ОСОБА_1 25.01.2016 р., або 25.01.2017 р., або 17.01.2017 р., на підставі вільного волевиявлення пунктами 1.2., 2.1., 3.1. вказаного Договору, сторони погодили, що склад майна визначається в акті прийому-передачі.

Як вбачається з акту прийому-передачі майна від 25.01.2016 р. до Договору оренди № 2 від 25.01.2016 р., Орендодавець передав, а Орендар прийняв майно, що є об'єктом оренди.

Згідно п. 3.2 Договору оренди № 2, огляд Об'єкту оренди для внесення заяв Сторін в акти прийому-передачі здійснюється Сторонами або їх уповноваженими представниками.

Відповідач звертає увагу на те, що сторони не зробили жодних заяв щодо стану майна, обмеження його використання тощо, як це передбачено п. 3.2. Договору.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між позивачем та 3-ою особою укладено (підписано) різні редакції Договору оренди, а саме: Договори оренди № 2 від 25.01.2016 р., від 25.01.2017 р. та від 17.01.2017 р.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За твердженням відповідача, всупереч вищевикладеному, позивачем не надано доказів, у відповідності до ст. 32 ГПК України, наявності перешкод, які чинить ТзОВ «ГАЛ-ЄВРО-КОНТАКТ» у користуванні майном, а саме - приміщеннями позначеними на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

Крім того, згідно пояснення відповідача від 30.05.2017 року, ТзОВ «Гал-Євро-Контакт», його майно, а також його працівники у приміщенні загальною площею 199.2 кв.м, реєстраційний номер 101, за адресою: АДРЕСА_3 - не перебувають. Інші особи у приміщенні загальною площею 199.2 кв.м, реєстраційний номер 101, за адресою АДРЕСА_3 - не перебувають. У зв'язку з відсутністю правових підстав, відповідач та інші особи у спірних приміщеннях не перебувають. Вказані приміщення належать ОСОБА_2, який в повній мірі реалізовуює свої права власника, в тому числі надає приміщення в оренду.

Відповідачу відомо, що у вказаних приміщеннях періодично перебувають уповноважені особи (представники) ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У відзиві на позовну заяву третя особа зазначає, що 01.10.2016 р. були проведені електронні торги з примусової реалізації заставного нерухомого майна, і за їх результатами ОСОБА_2 визнаний переможцем торгів із всіма правовими наслідками, відповідно до Закону України «Про іпотеку» (ст. 17), також ним здійснено повну оплату вартості придбаного майна відповідно до вимог проведення торгів та у зазначені терміни.

25.11.2016 р. державним виконавцем Відділу ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у Львівській області видано Акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, а саме - нежитлових приміщень, позначених на плані цифрами з 1 по 6,8 з 10 по 18,21,22, загальною площею 199,2 кв.м., які розташовані за адресою - АДРЕСА_3», згідно з яким вказані нежитлові приміщення придбано переможцем електронних торгів - ОСОБА_2.

08.12.2016 р. власник оформив Свідоцтво про право власності на даний об'єкт нерухомого майна та 20.12.2016 р. здійснив реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Третя особа зазначає, що 04.04.2017 року Львівським апеляційним господарським судом винесено ухвалу, якою залишено в силі рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2017 р. у справі № 914/2947/16, яким відмовлено у позові ТОВ «Гал-Євро-Контакт» до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Львівській області, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа-1 ОСОБА_2, третя особа-2 ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання електронних торгів щодо зазначеного вище приміщення недійсними.

25 січня 2017 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір оренди № 2, відповідно до якого Орендодавець зобов'язується передати Орендареві, а Орендар зобов'язується прийняти у тимчасове володіння та користування нежитлові приміщення загальною площею 199,2 кв.м., що позначені на плані з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, реєстраційний номер 101, які розташовані за адресою - АДРЕСА_3.

У п. 5.1 Договору оренди встановлено застереження про те, що на момент укладання цього Договору Об'єкт оренди та нежитлові приміщення, що входять в його склад, знаходяться під забороною на відчуження та перебувають у користуванні попереднього власника ТОВ «Гал-Євро-Контакт»; щодо Об'єкта оренди ведуться ряд судових спорів, про які попереджено Орендаря.

Відповідно до п. 5.2 Договору оренди, Орендар має право самостійно організувати вивільнення Об'єкту оренди від присутності третіх осіб з метою безперешкодного його використання у власних виробничих цілях. З метою забезпечення доступу до Об'єкту оренди та здійснення власної господарської діяльності ОРЕНДАР має право від свого імені залучати юридичні, охоронні та інші послуги.

У зв'язку з тим, що відповідач не звільнив зазначені вище приміщення, позивач як орендар не має можливості використовувати їх для своєї господарської діяльності та отримувати прибуток.

На підставі наведеного вище, позивач звернувся з позовом про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями, що позначені на плані з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 кв.м., які розташовані за адресою - АДРЕСА_3», шляхом зобов'язання відповідача звільнити вказані нежитлові приміщення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Враховуючи вищенаведене, третя особа позов підтримує та не заперечує проти його задоволення.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно ч. 1 ст. 765 ЦК України, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 01.10.2016 р. були проведені електронні торги з примусової реалізації заставного нерухомого майна, і за їх результатами ОСОБА_2 визнаний переможцем торгів із всіма правовими наслідками, відповідно до Закону України «Про іпотеку» (ст. 17). Також ним здійснено повну оплату вартості придбаного майна, відповідно до вимог проведення торгів та у зазначені терміни.

25.11.2016 р. державним виконавцем Відділу ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у Львівській області видано Акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, а саме - нежитлових приміщень, позначених на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 кв.м., які розташовані за адресою - АДРЕСА_3», згідно з яким вказані нежитлові приміщення придбано переможцем електронних торгів - ОСОБА_2.

08.12.2016 р. власник оформив Свідоцтво про право власності на даний об'єкт нерухомого майна та 20.12.2016 р., здійснив реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує, тим, що ним на адресу відповідача скеровано заяву про звільнення нежитлових приміщень, а саме: приміщень, позначених на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, які він орендує у ОСОБА_2

У матеріалах справи наявна копія заяви від 26.01.2017 р., згідно якої позивач вимагає від відповідача звільнити приміщення, позначених на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 кв.м , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3. До вказаної заяви позивач додає копію Договору оренди № 2 від 25.01.2016 р. та копію акту прийому-передачі майна від 25.01.2016 р.

У зв'язку з безпідставністю обставин, викладених у заяві, а саме щодо перешкоджання користування об'єктом оренди на підставі Договору оренди від 25.01.2016 р., відповідачем було відмовлено у їх задоволенні, оскільки станом на 25.01.2016 р. орендодавець не був власником спірних приміщень, а отже, не міг розпоряджатися майном, в тому числі передавати в оренду.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивачем та третьою особою визнано безпідставність посилання на Договір оренди від 25.01.2016 р., а також на Акт приймання-передачі майна від 25.01.2016 року, оскільки в цих документах дату зазначено помилково, в зв'язку з чим під час розгляду справи було зроблено виправлення на дату 25.01.2017 р., після чого 10.04.2017 року, тобто після звернення з позовом до суду, було повторно надіслано вже виправлену вимогу на адресу відповідача.

Разом з тим, незважаючи на вимоги суду, ні позивачем, ні третьою особою не було надано доказів незаконного перебування відповідача на час прийняття судового рішення у спірних приміщеннях, а сам відповідач заперечив такі обставини в поясненні від 30.05.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з наведеного, належних та допустимих доказів порушення права чи охоронюваних законом інтересів позивача суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Незважаючи на вимоги суду, позивач не надав доказів, які б встановлювали наявність обставин, на яких грунтуються його позовні вимоги: у справі, що розглядається, відсутні належні та допустимі докази перебування як майна відповідача, так і перебування його представників на час розгляду справи у спірному приміщенні.

Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 179 ГК України та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони, при підписанні Договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ФО-П ОСОБА_1 від 25.01.2016 р., або 25.01.2017 р., або 17.01.2017 р., пунктами 1.2., 2.1., 3.1. вказаного Договору сторони погодили, що склад майна визначається в акті прийому-передачі. Згідно п. 3.2 Договору оренди № 2, огляд Об'єкту оренди для внесення заяв Сторін в акти прийому-передачі здійснюється Сторонами або їх уповноваженими представниками.

Оскільки, акт приймання-передачі об'єкту оренди, який є належним доказом, у розумінні ст. 34 ГПК України, щодо виникнення між сторонами орендних правовідносин, який при укладанні Договору оренди був підписаний сторонами, то сторони фактично вступили в орендні відносини за договором. Як вбачається з акту прийому-передачі майна від 25.01.2017 р. до Договору оренди № 2 від 25.01.2017 р., Орендодавець передав, а Орендар прийняв майно, що є об'єктом оренди, тобто факт прийому-передачі майна від третьої особи до позивача відбувся, а про факт наявності чи знаходження у спірних приміщеннях відповідача в акті не зазначено, доказів наявності цих обставин суду не надано. Сторони не зробили жодних зауважень щодо стану майна, обмеження його використання тощо, як це передбачено п. 3.2. Договору.

Разом з тим, як зазначено ТзОВ «Гал-Євро-Контакт» у своєму поясненні від 30.05.2017 року, його майно, як і його працівники, а також інші особи у приміщенні загальною площею 199.2 кв.м, реєстраційний номер 101, за адресою АДРЕСА_3 - не перебувають. Вказані приміщення належать ОСОБА_2, який в повній мірі реалізовуює свої права власника, в тому числі надає приміщення в оренду.

Відповідач зазначив, що йому відомо, що у вказаних приміщеннях періодично перебувають уповноважені особи (представники) ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Отже, згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Щодо акту обстеження представниками позивача та третьої особи спірного приміщення від 14.04.2017 року, то такий не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки такий складений односторонньо, без участі представників відповідача та не спростовує твердження, що викладені в поясненні відповідача від 30.05.2017 року.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»: п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищевикладеному, позивачем не надано доказів, у відповідності до ст. 32 ГПК України, наявності перешкод, які чинить ТзОВ «ГАЛ-ЄВРО-КОНТАКТ» у користуванні майном, а саме - приміщеннями, позначеними на плані цифрами з 1 по 6, 8 з 10 по 18, 21, 22, загальною площею 199,2 м , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги заперечив та спростував, суд прийшов до висновку, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Євро-Контакт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом звільнення нежитлових приміщень не є обґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав квитанцію № 678667 від 14.03.2017 року на суму 1600,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Суддя Пазичев В.М.