ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.06.17р. Справа № 904/5397/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діком" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) від 09.03.2011 у загальному розмірі 252 000 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - ліквідатор (ухвала суду від 28.02.2017)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діком" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс" (далі - відповідач) заборгованість за біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) від 09.03.2011 у загальному розмірі 252 000 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за біржовими контрактами (договорами купівлі-продажу) № 09/01 та № 09/02 від 09.03.2011 в частині повної та своєчасної оплати придбаного майна, а саме: фронтального навантажувача, у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 252 000 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 22.05.2017.

У судове засідання 22.05.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 22.05.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Представник відповідача у судове засідання 22.05.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав. В той же час, судом було зауважено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 22.05.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.06.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх.суду 29185/17 від 23.05.2017), в якій він вказує про те, що заборгованість в сумі 252 000 грн. 00 коп. виникла у відповідача 19.03.2011, у зв'язку з чим 19.03.2014 сплинув строк позовної давності за вказаним боргом, а позивач звернувся із позовом до суду лише у травні 2017 року. Отже, відповідач у заяві просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити йому у задоволенні позовних вимог.

Від позивача надійшла заява (вх.суду 33958/17 від 14.06.2017), в якій він надає витребувану судом інформацію.

Від позивача надійшов супровідний лист (вх.суду 33961/17 від 14.06.2017), до якого він долучив витребувані судом документи.

У судове засідання 14.06.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 14.06.2017 вдруге не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд зазначає наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.05.2017, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49044, м. Дніпро, вулиця Гоголя, будинок 13, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

Також, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Так, конверти з ухвалами суду від 05.05.2017 та від 22.05.2017 не було повернуто за зворотною адресою, не повернулися також і поштові повідомлення про його отримання відповідачем. В той же час, з поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що відповідач обізнаний про розгляд даної справи судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи

Крім того, будь-яких клопотань відповідач до суду також не подав.

Суд також наголошує на тому, що ухвали суду від 05.05.2017 та від 22.05.2017 були надіслані сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

У судовому засіданні 14.06.2017 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представником позивача у судовому засіданні 14.06.2016 наголошено на тому, що ним долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, 12.10.2010 господарським судом Дніпропетровської області прийнято постанову по справі № Б24/257-10, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Діком", зареєстроване за адресою: 49000, АДРЕСА_1, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру по справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 30.04.2015 ліквідатором підприємства по вказаній справі призначено ОСОБА_1.

На виконання постанови господарського суд Дніпропетровської області від 12.10.2010, відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, аналізує фінансове становище банкрута, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включення до реєстру вимог кредиторів.

09.03.2011 відбулися прилюдні торги (аукціон) Товарної біржі "Універсальна біржа нерухомості "Троїцька" відповідно до поданих брокерами заявок. Предметом торгів було майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Діком" на праві власності - фронтальний навантажувач марки Тота XZ636, 2007 року випуску, двигун DEUTZ226B та фронтальний навантажувач марки XZ 6561, 2007 року випуску, державний номерний знак Т4080ДО. Шасі № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2.

Переможцем торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс".

У той же день, 09.03.2011, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діком" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс" укладено:

- біржовий контракт (договір купівлі-продажу) на передачу у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс" фронтального навантажувача марки Тота XZ636, 2007 року випуску, двигун DEUTZ226B за ціною, з ПДВ - 121 727 грн. 00 коп. Контракт зареєстровано на Товарній біржі "Універсальна біржа нерухомості "Троїцька"" 09.03.2011 за реєстраційним номером 09/01 (а.с.12);

- біржовий контракт (договір купівлі-продажу) на передачу у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс" фронтального навантажувача марки XZ 6561, 2007 року випуску, державний номерний знак Т4080ДО. Шасі № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, за ціною, з ПДВ - 252 352 грн. 00 коп. Контракт зареєстровано на Товарній біржі "Універсальна біржа нерухомості "Троїцька"" 09.03.2011 за реєстраційним номером 09/02 (а.с.15).

У пунктах 7 обох контрактів сторони визначили, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та реєстрації на Товарній біржі "Універсальна біржа нерухомості "Троїцька"". Договір складений у трьох примірниках, один залишається на біржі, по одному - для кожної сторони.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 2 зазначених біржових контрактів (договорів купівлі-продажу), право власності на об'єкт переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі та проведення реєстрації договору на біржі.

Як було зазначено вище, обидва біржових контракти (договори купівлі-продажу) зареєстровані на Товарній біржі "Універсальна біржа нерухомості "Троїцька" 09.03.2011 за реєстраційними номерами 09/01 та 09/02.

Акти прийому-передачі обох фронтальних навантажувачі підписані сторонами - Товариством з обмеженою відповідальністю "Діком" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс" також 09.03.2011 (а.с.13, 16).

Таким чином, право власності на фронтальний навантажувач марки Тота XZ636, 2007 року випуску, двигун DEUTZ226B за ціною з ПДВ - 121 727 грн. 00 коп. та фронтальний навантажувач марки XZ 6561, 2007 року випуску, державний номерний знак Т4080ДО; шасі № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, за ціною з ПДВ - 252 352 грн. 00 коп. перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю "Діком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Націонал-Транс".

Судом встановлено, що укладені між сторонами правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами купівлі-продажу, які підпадають під правове регулювання норм параграфу 1 глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, відповідно до актів прийому-передачі від 09.03.2011 до спірних контрактів продавець передав, а покупець прийняв майно, належне на праві власності продавцю:

- фронтальний навантажувач марки Тота XZ636, 2007 року випуску, двигун DEUTZ226B, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Гоголя, будинок 13, офіс 1 (а.с.13);

- фронтальний навантажувач марки XZ 656L, 2007 року випуску, державний номерний знак Т4080ДО, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, яке знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Гоголя, будинок 13, офіс 1 (а.с.16).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що в цій частині свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі у відповідності до умов пунктів 2 договорів.

Згідно з приписами частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Так, у пунктах 4 та 5 контракту № 09/01 сторони погодили, що об'єкт продається усього за ціною 121 727 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ; покупець зобов'язаний передати продавцю повну вартість майна безготівковими грошовими коштами у наступному порядку і строки: оплата в сумі 121 727 грн. 00 коп. протягом 10 днів з дня підписання договору купівлі-продажу повинна бути перерахована покупцем на розрахунковий рахунок продавця 2412 в КБ "Приватбанк", МФО 305299.

У пунктах 4 та 5 контракту № 09/02 сторони погодили, що об'єкт продається усього за ціною 252 352 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ; покупець зобов'язаний передати продавцю повну вартість майна безготівковими грошовими коштами у наступному порядку і строки: оплата в сумі 252 352 грн. 00 коп. протягом 10 днів з дня підписання договору купівлі-продажу повинна бути перерахована покупцем на розрахунковий рахунок продавця 2412 в КБ "Приватбанк", МФО 305299.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач посилається на те, що вказані зобовязання відповідачем були порушені, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем за контрактом № 09/02 в сумі 252 000 грн. 00 коп., що і є причиною спору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в порушення умов контрактів, відповідачем було не у повному обсязі оплачено придбану за ними техніку, та оплата була здійснена лише частково наступним чином:

- 02.06.2011 в сумі 121 727 грн. 00 коп. з призначенням платежу "оплата по договору купівлі-продажу від 09.03.2011 № 09/01, що підтверджується банківською випискою по рахунку від 02.06.2011 (а.с.17);

- 31.05.2016 в сумі 352 грн. 00 коп. з призначенням платежу "оплата згідно біржового контракту № 09/02 від 09.03.2011, що підтверджується банківською випискою по рахунку від 31.05.2016 (а.с.18).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що заборгованість за біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № 09/01 від 09.03.2011 у відповідача відсутня; за біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № 09/02 від 09.03.2011 залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 252 000 грн. 00 коп.

В той же час, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він вказує про те, що заборгованість в сумі 252 000 грн. 00 коп. виникла у відповідача 19.03.2011, у зв'язку з чим 19.03.2014 сплинув строк позовної давності за вказаним боргом, а позивач звернувся із позовом до суду лише у травні 2017 року. Отже, відповідач у заяві просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити йому у задоволенні позовних вимог.

З приводу клопотання відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 суддя не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Так, вказане клопотання відповідачем заявлено у заяві (вх. суду 16123 від 16.03.2016).

Як зазначено у пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Під час розгляду даної справи судом встановлено наявність заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 252 352 грн. 00 коп. за біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № 09/02 від 09.03.2011.

В той же час, судом встановлено, що строк оплати за контрактом № 09/02, з урахуванням норма частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, настав 21.03.2011. Отже, саме з вказаної дати почав перебіг строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин строк позовної давності щодо стягнення грошових коштів у сумі 252 000 грн. 00 коп. сплинув 21.03.2014.

З позовом до господарського суду позивач звернувся 05.05.2017, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно з частинами третьою - п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач у справі не надав доказів на підтвердження пропуску ним строку позовної давності з поважних причин.

Верховний Суд України у правовому висновку за наслідком розгляду справи № 6-3029цс15 зазначив таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За частинами першою, другою статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, строки позовної давності слугують декільком важливим цілям, Зокрема, вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу.

За таких обставин сама ідея позовної давності виправдана метою внести певність щодо наявних прав та обовязків.

З приводу здійсненого відповідачем 31.05.2016 часткового погашення спірної заборгованості суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як передбачено пунктом 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Викладене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_2