ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 906/801/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. (судді: Грязнов В.В., Мельник О.В., Гулова А.Г. )
у справі№906/801/16 господарського суду Житомирської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз"
простягнення 920 643 грн. 46 коп. заборгованості за договором
за участю представників:
від позивача Бережко С.І., довіреність №14-71 від 14.04.2017 р.
від відповідача Ткачук М.О., довіреність №05/3 від 18.01.2017 р.

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (далі - відповідач) про стягнення 0,30 грн. основного боргу, 718 088 грн. 65 коп. пені, 155 234 грн. 85 коп. інфляційних втрат, 47 319 грн. 66 коп. 3% річних.

Позов вмотивований порушенням відповідачем договірних зобов'язань з повної та своєчасної оплати поставленого природного газу і, як наслідок, нарахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 01.12.2016 р. у справі №906/801/16 позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 481 898 грн. 88 коп. пені, 39 465 грн. 20 коп. 3% річних. В частині стягнення 0,30 грн. основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. вказане рішення господарського суду першої інстанції змінено. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: Позов задовольнити частково. В частині стягнення 0, 30 грн. основного боргу провадження у справі припинити. Стягнути з відповідача на користь позивача 58 113 грн. 16 коп. пені, 20 020 грн. 95 коп. інфляційних втрат та 7 262 грн. 70 коп. 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Підставою для прийняття вказаної постанови стала сплата відповідачем основного боргу під час розгляду справи, а також доведеність позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов'язань з своєчасної оплати поставленого газу в частині заборгованості, погашення якої не було врегульовано спільними протокольними рішеннями.

Крім того, господарським судом апеляційної інстанції було здійснено арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, а також на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України зменшено розмір пені, що підлягає стягненню, на 50%.

Не погодившись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. у справі №906/801/16 в частині відмови у стягненні 58 113 грн. 17 коп. пені та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вказана касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм права, якими передбачено право суду зменшувати розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.05.2017 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ємельянов А.С. (доповідач у справі), судді: Карабань В.Я., Ковтонюк Л.В., касаційну скаргу позивача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 12.06.2017 р.

У судове засідання 12.06.2017 р. з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Попередніми судовими інстанціями досліджено, що 30.06.2015 р. позивач (продавець) та відповідач (покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу №15-745-Н, на виконання умов якого позивач у липні-грудні 2015 року поставив, а відповідач прийняв, природний газ на загальну суму 22 662 971 грн. 01 коп. Вказане підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу.

Позивач стверджує, що відповідач розрахувався за поставлений йому газ з порушенням встановленого в договорі строку оплати.

Таким чином, спір, що розглядається в межах даної судової справи, виник через неналежне виконанням відповідачем зобов'язання з своєчасної оплати поставленого природного газу, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок останнього сплатити індексацію ціни, 3% річних та пеню за прострочення виконання цього зобов'язання.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що закріплено в ст. 530 Цивільного кодексу України.

Одночасно, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даному випадку, вирішуючи спір у справі, суди мали встановити чи було порушено відповідачем строки оплати поставленого природного газу.

З цього приводу, судами попередніх інстанцій встановлено, що Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департамент фінансів Житомирської облдержадміністрації, Управління фінансів Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації, відповідач та позивач підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків щодо оплати поставленого за договором №15-745-Н від 30.06.2015 р. природного газу.

Вказаними рішеннями змінено порядок та строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором.

Так, в п. 3 спільних протокольних рішень, зокрема, закріплено, що сторони зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок.

Враховуючи викладене та з огляду на наявні в матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що розрахунок за поставлений відповідачу газ на суму 17 797 654 грн. 77 коп. відбувся у порядку та в строки передбачені спільними протокольними рішеннями, а, отже, підстави нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати на зазначену суму відсутні.

Поряд з цим, щодо іншої частини оплати за поставлений газ, яка була здійснена власними коштами відповідача та не регулювалась спільними протокольними рішеннями, господарський суд апеляційної інстанції визнав, що дана оплата була здійснена з порушенням строку встановленого в п. 6.1 договору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України в повній мірі погоджується з такими висновками господарського суду апеляційної інстанції та вважає, що судом правомірно стягнуто з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, нараховані на заборгованість, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень.

При цьому, саме апеляційним господарським судом здійснено арифметично вірний розрахунок даної частини позовних вимог.

Крім того, апеляційним господарським судом вмотивовано припинено провадження у справі в частині стягнення 0, 30 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний борг було сплачено відповідачем під час розгляду даної справи.

В свою чергу, стосовно вимоги про стягнення пені судова колегія Вищого господарського суду України вбачає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 цього кодексу).

Суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Вказане передбачено п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. Аналогічні положення закріплено і в ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховуючи при цьому інтереси обох сторін.

Тобто, у даному випадку судове рішення повинно містити обґрунтовану оцінку того, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної пені таким наслідкам, поведінки винної сторони тощо, з викладенням відповідних обставин.

Так, з огляду на відсутність основного боргу відповідача перед позивачем та приймаючи до уваги те, що відповідач використовував поставлений газ виключно для подальшої реалізації населенню, апеляційний господарський суд на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50 %, а саме: до 58 113 грн. 16 коп.

Судова колегія господарського суду касаційної інстанції вважає, що висновки господарського суду апеляційної інстанції щодо значення діяльності позивача та відповідача, обставин, які вплинули на виконання зобов'язання, ступеня виконання зобов'язання, поведінки винної сторони, тощо відповідають дійсності, ґрунтуються на матеріалах справи та не суперечать вимогам чинного законодавства.

Доводи викладені в касаційній скарзі стосуються виключно необґрунтованості, на думку позивача, зменшення стягнутої з відповідача пені. При цьому, дані доводи не спростовують правомірності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, перевіривши у відповідності з приписами ч. 2 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України та в межах своїх повноважень, встановлених в ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в оскаржуваній постанові, колегія суддів дійшла висновків, що прийнята постанова є законною, обґрунтованою та не підлягає зміні або скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. у справі №906/801/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

Л.В. Ковтонюк