ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"21" червня 2017 р. № 01-39/903/500/17

Суддя господарського суду Волинської області Слободян О.Г., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_1 в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк

до Товариства з обмеженою відповідальністю Едель-Бау

про стягнення 142 511 197,69грн.

встановив: 19.06.2017р. ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ ВіЕйбі Банк ОСОБА_2, звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ Едель-Бау про стягнення 142511197,69грн., з них: 43 638 646,70 грн. заборгованість за процентами; 20 863 934,44 грн. -пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 9 523 725,11 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту; 5 066 397,94 грн. заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 1 896 398,50 грн заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 48 777 737,27 грн. інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту; 13 033 210,93 грн. інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих в звязку з невиконанням рішення суду від 24.03.2015р. по справі №903/242/15.

Також, позивачем повторно подано заяву (вх..№01-88/59/17 від 19.06.2017р.) про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви до прийняття рішення у справі, пославшись на те, що обставини щодо неплатоспроможності ПАТ ВіЕйБі Банк та важкого фінансового становища останнього є загальновідомими та не потребують доказування.

Суд, розглянувши заяву позивача про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі, дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Порядок та розмір справляння судового збору визначається Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 8 липня 2011 року.

З 1 вересня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22 травня 2015 року за N 484-VIII, згідно з яким виключено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації з переліку платників, що звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 600 гривень.

Як вбачається із позовних матеріалів, позивач звернувся із позовною заявою майнового характеру на загальну суму 142 511 197,69грн., за подання якого справляється судовий збір, встановлений ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, який обмежується розміром 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (150 мін. прожиткових мінімумів х 1 600,00 грн. = 240 000,00 грн.).

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

ПАТ ВіЕйБі Банк, при поданні позовної заяви, не сплатив судовий збір, повторно звернувся із заявою про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на проведення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів процедури ліквідації банку, яка продовжена до 19.03.2018р., вказуючи, що обставини щодо неплатоспроможності ПАТ ВіЕйБі Банк та важкого фінансового становища останнього є загальновідомими та не потребують доказування. Крім того, позивач посилається на проект закону від 29.10.2015р. щодо доповнення переліку пільгових категорій, вказаних у Законі України «Про судовий збір».

Вищий господарський суд України з аналогічних обставин у постановах від 03.11.2015р. у справі №905/870/15, від 07.11.2016р. у справі №905/861/15, від 17.01.2017р. у справі №922/1673/15 зауважив, що відповідно до ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.

Згідно з ст. 4 вказаного закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Отже, виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, є завданням Фонду гарантування вкладів, у зв'язку з чим посилання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Всеукраїнський ОСОБА_1 на скрутне фінансове становище банку не може бути підставою для відстрочення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору.

Таким чином, самі лише постанови НБУ, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та проект Закону, на які посилається скаржник, не можна вважати належними та допустимими доказами такого майнового стану позивача, який унеможливлював чи утруднював сплату судового збору при поданні позову у встановленому порядку та розмірі.

Заява позивача про відстрочення сплати судового збору від 16.06.2017р. не містить вмотивованих обґрунтувань та доказів, які б об'єктивно підтверджували неможливість оплати судового збору. Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що матеріальне становище позивача зміниться до винесення рішення по справі.

Крім того, суд повторно звертає увагу на те, що згідно рішення господарського суду від 24.03.2015р. по справі №903/242/15, на яке посилається позивач, обовязок щодо сплати судового збору в розмірі 73080грн. до Державного бюджету України покладено на відповідача. Проте, дане рішення, по цей час не виконано, що свідчить про ненадходження судового збору до Держбюджету.

Враховуючи приписи статті 129 Конституції України та зміст абзацу 3 пункту 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року за № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", в яких зазначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Єдиною підставою для вчинення судом дій, передбачених ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування документально підтверджених обставин щодо майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, тобто обґрунтування пов'язаних з цим обставин покладається на заінтересовану сторону (п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р.).

Вищий господарський суд України у п. 3 листа від 12.11.2015р. №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 N 484-VIII)" вказав, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Заявник належних і допустимих доказів, які б свідчили про вжиття усіх необхідних заходів для сплати, не зазначив та не надав; наведені ж заявником обставини не мають характер виключних та не надають суду право відстрочувати сплату судового збору.

При цьому судом враховано правову позицію щодо застосування статті 8 Закону України „Про судовий збір, наведену, зокрема, в ухвалах Вищого господарського суду України від 16.09.2015р. у справі №14/312, від 19.08.2015р. у справі №910/2597/14, від 03.11.2015р. у справі №905/870/15., від 07.11.2016р. у справі №905/861/15, від 17.01.2017р. у справі №922/1673/15.

Згідно п. 4 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви про відстрочення сплати судового від 16.06.2017р. №11/2-18324 відмовити.

2. Позовну заяву (вх. №01-47/528/17 від 19.06.2017р.) з матеріалами на 37-ми аркушах повернути позивачу без розгляду.

Суддя О. Г. Слободян