ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 року Справа № 904/245/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., доповідача

суддів: Чус О.В., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 01.01.2017 року;

від відповідача представник двічі не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 року у справі №904/245/17

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Клас Транс", м.Дніпро

до: публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м.Дніпро

про стягнення 467 403,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2017р. у справі № 904/245/17 (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства Дніпроважмаш на користь товариства з обмеженою відповідальністю Клас Транс основну заборгованість у розмірі 418 350,00 грн., пеню у розмірі 51 268,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 32 122,36 грн., 3% річних в розмірі 5 488,57 грн. та судовий збір в розмірі 7 609,07 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Не погодившись з зазначеним рішенням, публічне акціонерне товариство "Дніпроважмаш", звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення зменшивши розмір штрафних санкцій за несвоєчасну оплату заборгованості.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим. Суд першої інстанції не оцінив співвідношення розміру заявлених санкцій зі збитками позивача, не врахував майновий стан відповідача та не дотримався балансу інтересів обох сторін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.17р. апеляційну скаргу призначено до розгляду.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне.

Між Позивачем (експедитор) і Відповідачем (замовник) укладений договір транспортно - експедиційного обслуговування №16/05-16 від 16.05.16 (договір).

Згідно предмету цього договору замовник доручає, а експедитор зобовязується здійснити послуги з організації перевезення вантажів в стоки, які вказуються в узгоджених сторонами заявках, справним автомобільним транспортом відповідної вантажопідйомності.

Відповідно до пункту 1.2. Договору, об'єкт перевезень, його кількість та інші особливі істотні умови договору визначаються в узгоджених сторонами заявках, які є невід'ємними частинами цього Договору.

Пунктом 2.2.Договору визначено, що вартість послуг, що відповідають конкретному перевезенню (групі типових перевезень) узгоджуються додатково в заявках перед кожним перевезенням (групою перевезень). Заявки є невід'ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 2.4. Договору, Замовник сплачує Експедитору вартість послуг по перевезенню вантажів в сумі, узгодженій сторонами в заявці.

Пунктом 2.5 договору, встановлено порядок оплати за Договором, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Експедитора.

Відповідно п. 2.6. Договору - послуги Експедитора за цим Договором сплачуються Замовником протягом 5 календарних днів з моменту вивантаження товару в пункті призначення і підписання сторонами акта виконаних робіт, на підставі виставленого рахунку, якщо інше не вказано у заявці.

Згідно п. 6.1 договору цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.17.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом періоду з 02 червня 2016 року і до 09 листопада 2016 року, на підставі підписаних сторонами договору заявок, позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 971 350,00 грн. Надання послуг підтверджено актами надання послуг, підписаними сторонами договору (а.с. 55-86).

Однак, відповідач порушив вимоги чинного законодавства, і не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов'язання за договором. Відповідач за період з 02.06.16 по 09.11.16 здійснив оплату замовлених та прийнятих послуг на загальну суму 553 000,00 грн. Відповідно, сума боргу відповідача за надані позивачем послуги за договором станом на 12.01.17 становить 418 350,00 грн., що і стало причиною спору.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст Договору не передбачає зміни строків платежів та порядку оплати за Договором.

Згідно з вимогами ч.2 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 даного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або, законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В порушення вимог ст.ст. 525, 526, п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, п.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України, відповідачем порушено право позивача на отримання грошових коштів в сумі 418 350,00 грн.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що у разі неоплата вартості послуг Експедитора, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочки від вартості послуг за цим Договором.

Згідно із ст. 258. Цивільного кодексу України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, позивач правомірно здійснив розрахунок пені за шість місяців (180 календарних днів) від дня, коли зобовязання мало бути виконаним. Загальний розмір пені складає 51 268,60 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 12.01.2016 р. мало місце прострочення строку оплати за отримані послуги, а за таких умов, згідно з вимогами ст.ст. 22, 625 даного Кодексу, листа Верховного Суду України Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 p. N 62-97р, позивачу завдано збитки від знецінення (інфляція- реальні збитки) не отриманої у визначений строк основної суми заборгованості.

Знецінення не отриманих грошових коштів за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року складає 32 122,36 грн.

Зобовязання щодо повернення грошових коштів відповідач не виконав, а тому, керуючись вимогами ст.625 даного Кодексу, судова колегія вважає правомірним нарахування 3% річних за час прострочення за період з 07.09.2016 р. по 13.03.2017 р. Так, 3% річних за вказаний період складають 5 488,57 грн.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені, збитків від знецінення не отриманих грошових коштів та 3% річних здійснено окремо за кожним актом надання послуг.

Так правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що розрахунок пені в сумі 51 268,60 грн., розрахунок 3% річних в сумі 5 488,57 грн. та розрахунок збитків втрат від інфляції в сумі 32 122,36 грн., наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Посилання апелянта на неналежне повідомлення про час та місце судового засідання, та порушення його процесуальних прав визначених ст. 22 ГПК України, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення участі сторін та інших учасників у судовому процесі покладається на господарський суд, який відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України після прийняття позовної заяви зобов'язаний винести і надіслати їм ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Згідно із ст. 87 ГПК України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача про розгляд даної справи про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 104,108). Отже, відповідач не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2017р. у справі №904/245/17 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов