ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" червня 2017 р. Справа № 21/015-12

Розглянувши заяву Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» б/н від 19.04.2017 року про визнання наказу Господарського суду Київської області №21/015-12 від 09.04.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню

У справі за позовом Дочірнього підприємства «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»

про стягнення 2 105 824,25 грн.

Суддя Кошик А.Ю.

За участю представників:

Позивача (стягувача) ОСОБА_1

Відповідача (заявника) ОСОБА_2

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.03.2012 у справі №21/015-12 за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Товариства Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про стягнення 2105824,25 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2012 року, позовні вимоги задоволено, стягнуто з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 1 817 711,77 грн. заборгованості, 147 924,38 грн. пені, 63 905,75 грн. 3% річних, 76282,35 грн. інфляційних втрат та 42 116,48 грн. судових витрат.

09.04.2012 судом на виконання рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2012 року у справі №21/015-12 видано наказ.

Відповідач у справі (боржник) Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про визнання наказу Господарського суду Київської області №21/015-12 від 09.04.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою від 24.04.2017 року заява Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» б/н від 19.04.2017 року про визнання наказу Господарського суду Київської області №21/015-12 від 09.04.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню призначена до розгляду в судовому засіданні 18.05.2017 року.

В судовому засіданні 18.05.2017 року стягувач заперечував проти задоволення заяви, сторонами надано додаткові пояснення. У звязку з чим, в судовому засіданні 18.05.2017 року оголошувалась перерва до 01.06.2017 року.

Як вбачається з викладених у заяві Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» б/н від 19.04.2017 року про визнання наказу Господарського суду Київської області №21/015-12 від 09.04.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню, обставин боржник зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», який набрав чинності з 04.06.2011 року, його дія поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ДП «Енергоринок».

На підставі ст. 2 вказаного Закону підлягають списанню:

- заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та її дочірніх підприємств ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз», що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом надату набрання чинності цим Законом.

- заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, зазначеним в статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними в період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Пунктом 2.5 вказаного Закону передбачено, що списання заборгованості здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 року № 894 затверджено Порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію. Даний порядок визначає механізм списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ та електричну енергію, зокрема зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, відповідно до Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

Відповідно умов п. 6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 894 від 08.08.2011 року, передбачено, що для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника, як голова комісії, та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

На виконання вимог Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», згідно з Порядком списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 894 від 08.08.2011 року Комунальне підприємство «Управління житлово- комунального господарства» м. Славутич було створено комісію по списанню заборгованості за спожитий природний газ. Протокол засідання комісії з питань списання заборгованості за спожитий природний газ був затверджений директором Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» м. Славутич та підписаний ним 08.12.2011 року.

Тобто, заявник стверджує, що фактичною датою списання заборгованості Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» м. Славутич перед Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є 08.12.2011 року, та остаточно проведено списання на підставі отриманих позовних заяв відповідно 31.01.2012 року.

Заявник зазначає, що листом 09.12.2011 року Комунальне підприємство «Управління житлово- комунального господарства» м. Славутич повідомило Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про списання заборгованості згідно з Протоколом № 3 від 08.12.2011 року. Відповідний лист зареєстровано за вх. № 18199/2 від 09.12.2011 року. Також, листом від 08.02.2012 року було додатково повідомлено ДК «Газ України» та направлено протокол №4 про повне списання штрафних та фінансових санкцій.

У звязку з чим, боржник в заяві стверджує, що наказ Господарського суду Київської області 21/015-12 від 26.03.2012 року відповідно до вимог ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України підлягає визнанню таким, що частково не підлягає виконанню, оскільки обовязок боржника зі сплати штрафних санкцій відсутній, оскільки відповідна заборгованість списана згідно з протоколом № 4, який надіслано стягувану листом від 08.02.2012 року.

Відповідно до ч. 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документу.

Боржник в заяві просить визнати судовий наказ Господарського суду Київської області №21/015-12 від 26.03.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню, а саме в частині 147924,38 грн. пені, 76282,35 грн. інфляційних збитків, 63905,75 грн. 3% річних з моменту затвердження протоколу.

Також, в обґрунтування вимог заяви боржник посилається на правову позицію, викладену у постановах Вищого господарського суду України та верховного Суду України.

Стягувач в ході розгляду заяви подав заперечення, в яких зазначає, що наказ від 09.04.2012 року у справі № 21/015-12 перебував на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області (нині - Славутинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, далі - орган ДВС).

17.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення ВП № 34532441 за наказом Господарського суду Київської області від 09.04.2012 року № 21/015-12 у звязку з тим, що «рішення виконано повно. повне фактичне виконання».

Виконавче провадження було закінчене на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а згідно з п. 2 вказаної статті, виконавчий документ надіслано до суду, що його видав, для приєднання до матеріалів справи.

Постанова про закінчення ВП № 34532441 від 17.06.2016 року не оскаржувалась та відповідно є чинною на даний час.

Наказ Господарського суду Київської області від 09.04.2012 року у справі № 21/015-12 на час звернення Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до суду з заявою про визнання його таким, що частково не підлягає виконанню, та розгляду даної заяви судом першої інстанції, виконаний згідно з постановою про закінчення ВП № 34532441 від 17.06.2016 року, тому потреба у визнанні такого наказу таким, що не підлягає виконанню відсутня. При цьому, вимоги про повернення виконаного за наказом боржником в заві не заявлено.

Враховуючи викладені в заяві боржника обставини та заперечення стягувача, дослідивши надані суду матеріали, встановлено, що боржник в заяві фактично має на меті встановлення факту відсутності відповідного обовязку щодо сплати 147924,38 грн. пені, 76282,35 грн. інфляційних збитків, 63905,75 грн. 3% річних з моменту затвердження Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» м. Славутич Протоколу № 3 від 08.12.2011 року про списання заборгованості та списання за Протоколом № 4 від 08.12.2011 року спірних штрафних та фінансових санкцій, про що повідомлено Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» листом від 08.02.2012 року.

Боржник стверджує, що ним виконано заходи, передбачені Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», згідно з Порядком списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 894 від 08.08.2011 року, що з огляду на ст.ст. 1, 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», який вступив в дію 04.06.2011 року, є підставою для списання його заборгованості за природний газ, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом, та заборгованості (у тому числі встановленої судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індексу інфляції), які нараховані підприємствам, зазначеним в статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними в період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплаченої станом на дату набрання чинності цим Законом.

З огляду на обставини справи, спірні штрафні санкції нараховані на заборгованість за газ, спожитий протягом 2010 року до 01.01.2011 року, що підпадає під дію наведеного Закону.

З огляду на фактичні обставини справи, підстави для списання спірної заборгованості існували з 08.02.2012 року, тобто з моменту затвердження Протоколу № 4 та його надіслання стягувачу.

Однак, боржником не надано доказів належного та своєчасного повідомлення Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про списання заборгованості згідно з Протколом № 4, оскільки не надано відповідного листа від 08.02.2012 року та доказів його надіслання стягувану у вказану дату.

Крім того, провадження у даній справі по суті позовних вимог тривало в період з 23.02.2012 року по 26.03.2012 року і відповідні докази щодо списання заборгованості, які безпосередньо впливали на результат вирішення спору, могли і повинні були бути надані суду до прийняття рішення у справі. Однак, відповідні докази без поважних причин не були надані під час вирішення спору, перегляду судового рішення в апеляційному порядку та численного оскарження дій державного виконавця. Боржником вперше про відповідні докази заявлено після виконання судового рішення лише в квітні 2017 року, тобто більш ніж через пять років.

Згідно з ч. 2 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Частиною 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» надано роз'яснення щодо підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку статті 117 ГПК України. Відповідно до цих роз'яснень вказана стаття містить лише дві такі підстави, а саме:

- якщо судовий наказ видано помилково;

-якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

З огляду на викладене, враховуючи існування підстав для списання штрафних санкцій на момент розгляду спору по суті, відсутні підстави стверджувати, що обставини щодо відсутності чи припинення обовязку боржника виникли під час виконання наказу суду.

Фактично, в заяві боржник намагається надати правову оцінку доказам, які існували на момент розгляду спору по суті і без поважних причин не були надані і подана заява спрямована на зміну результату вирішення спору (судового рішення), що не допускається в межах ст. 117 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідна норма ст. 117 Господарського процесуального кодексу України регулює лише процесуальні питання, повязані з виконанням вже прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили. Однак, в межах відповідної процесуальної норми не можуть встановлюватись обставини, які по суті змінюють судове рішення.

Дослідивши судову практику, на яку посилається боржник, судом встановлено, що результати вирішення аналогічних питань Вищим господарським судом України є неоднозначними, оскільки стягувачем надано протилежну судову практику Вищого господарського суду України.

Крім того, боржником не обґрунтовано настання самого факту списання заборгованості і з огляду на висновки Верховного Суду України з відповідного питання (викладені в наданих самим же боржником постановах від 25.03.2015 року № 3-16гс15, від 15.10.2013 року № 3-29гс13), зобовязання списати заборгованість є належним способом захисту права. Таким чином, питання щодо списання заборгованості підлягають розгляду по суті відповідних позовних вимог.

Від так, боржник, за наявності підстав для списання заборгованості в разі, якщо таке списання не визнається і не здійснюється стягувачем, може звернутись до суду за захистом свого права і судове рішення з відповідного спору може бути нововиявленою обставиною для перегляду судового рішення про стягнення заборгованості.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання наказу Господарського суду Київської області №21/015-12 від 09.04.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню, тому заява Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відхилити заяву Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання наказу Господарського суду Київської області №21/015-12 від 09.04.2012 року таким, що частково не підлягає виконанню.

Суддя А.Ю. Кошик