номер провадження справи 9/8/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 справа № 908/936/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком (69005, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 133)

до відповідача: Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (72312, Запорізька область, Мелітопольський район, місто Мелітополь, вулиця М.Грушевського, 10)

про стягнення суми 150461,99 грн.

суддя Боєва О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1053 від 12.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1465/01-17 від 16.05.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області суми 150461,99 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.05.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/936/17, судове засідання призначено на 23.05.2017р. Ухвалою суду від 23.05.2017р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 08.06.2017р.

В судовому засіданні 08.06.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представників сторін судовий процес проводився без застосування засобів технічної фіксації.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. ПАТ «Укртелеком» є оператором телекомунікацій і включений до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері звязку і інформації. Позивач, як оператор телекомунікацій, надає відповідні послуги звязку споживачам фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати. Законом України «Про телекомунікаційні послуги» та низкою інших спеціальних законів України встановлений обовязок позивача надавати послуги на пільгових умовах певним верствам населення. Чинним законодавством не передбачено обовязковість укладення договорів про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання виникають безпосередньо із законодавчих актів. Відшкодування витрат, понесених внаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, здійснювалось до 01.01.2017р. за рахунок державних субвенцій та місцевих бюджетів. З 01.01.2017р. внесено зміни до Бюджетно кодексу України. Так, згідно з приписами п. 2-4 ч. 1 ст. 91 цього Кодексу, встановлено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку. Відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету для відшкодування пільг, наданих споживачам телекомунікаційних послуг у Мелітопольському районі Запорізької області, який здійснює розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів. В період з грудня 2015р. по грудень 2016 року позивачем надавалися телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають у Мелітопольському районі Запорізької області, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Всупереч вимогам п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 та п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, відповідач, як розпорядник коштів, інформацію про фактичні нараховані суми за надані підприємством-надавачем відповідних послуг за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року не готував, акти звіряння розрахунків за формою « 3-пільга» не складав та на підпис позивачу не надавав, та, відповідно, до відома розпорядників коштів вищого рівня для їх фінансування, не доводив. Позивачем за вказаний період були складені акти форми « 2-пільга» - розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з надання пільг, які направлялися відповідачу із супровідними листами рекомендованою кореспонденцією, з повідомленням про необхідність відшкодування наданих пільг та у разі виявлення розбіжностей складання актів звіряння за формою « 3-пільга». Оплата позивачу вартості телекомунікаційних послуг в обсязі вартості наданих абонентських пільг за вказаний період не здійснена, внаслідок чого виникла заборгованості в загальному розмірі 150461,99 грн. Відповідач у своїм листом повідомив позивача, що оскільки Державним бюджетом на 2016 рік не передбачені видатки на відшкодування таких пільг, їх компенсація здійснюватись не буде. Направлена позивачем 30.03.2017р. вимога про сплату заборгованості за період надання послуг з грудня 2015 р. по грудень 2016 р. в розмірі 150461,99 грн. залишена відповідачем без задоволення з причин відсутності коштів. Позивач зазначає, що постачальник телекомунікаційних послуг не може бути заручником ситуації, яка склалася, що не відмінює пільги встановлені законодавчими актами, відповідач незаконно ухиляється від компенсації вартості наданих позивачем послуг споживачам, які мають право на пільги, що є підставою для їх стягнення в судовому порядку. Позов обґрунтовано ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», ст. 21, ч.3 ст. 142 Конституції України, ст.ст. 48, 89, 102 Бюджетного кодексу України, п.п. 3, 5, 12 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р., п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. № 117, ст.ст. 11, 16, 96, 509, 526, 530, 610, 614, 617, 625 ЦК України, ст. ст. 20, 144, 174, 193, 216, 218 ГК України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду із супровідним листом 18.05.2017р., зазначивши, зокрема, про наступне. На даний час залишається не вирішеним питання фінансування соціальних пільг, визначених законодавством, в першу чергу - пільг з послуг звязку. Держава не монетизує пільги і не скасовує їх, а просто перекладає їх фінансування на місцеві бюджети без надання необхідних коштів. Доки не будуть виділені необхідні видатки на здійснення компенсації з послуг звязку окремим категоріям громадян, управління не має правових підстав здійснити виплати суми заборгованості. Усі видатки здійснюються в межах асигнувань на поточний рік, передбачених у затверджених кошторисах доходів і видатків. Оскільки фінансування пільг з послуги звязку у 2016 році здійснювалося за рахунок субвенцій з державного бюджету, то не можливо у 2017 році передбачити ці видатки за рахунок коштів місцевого бюджету. Фінансування пільг з послуг звязку за минулі роки не передбачено жодним із діючих нормативно-правових актів. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Як слідує з пояснень позивача та матеріалів справи, ПАТ Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком в період грудень 2015р. грудень 2016 р. надавалися телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають на території Мелітопольського району Запорізької області, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Так, позивачем, протягом зазначеного періоду, складалися щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, в яких вміщено переліки споживачів-пільговиків за окремими видами пільг, за формою № 2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535 (том 1 а.с.12-190, том 2 а.с. 1-50).

Вказані розрахунки видатків (акти форми « 2-пільга»), за період надання послуг направлялися відповідачу простою кореспонденцією. Повторно акти форми « 2-пільга» за період з грудня 2015р. по квітень 2016року відправлені рекомендованою кореспонденцією з супровідними листами № 32/2-3-206 від 28.03.2017р. та № 32/2-3-197 від 17.03.2016р. (том 2 а.с.68-69). Акти форми « 2-пільга» за період надання послуг з травня 2016 року по грудень 2016 року направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією із супровідними листами від 09.06.2016р. № 32/2-3-198, від 17.07.2016р. № 32/2-3-218, від 11.08.2016р., від 08.08.2016р. № 32/2-3-274, від 12.09.2016р. № 32/2-3-324, від 07.10.2016р. № 32/2-3-409, від 09.11.2016р. № 32/2-3-427, від 06.12.2016р. № 32/2-3-470, від 10.01.2017р. № 32/2-3-24 (том 2 а.с. 51-54, 56-69). В зазначених листах позивач наголошував на необхідність проведення оплати з відшкодування пільг з оплати послуг зв'язку, прийняття на облік актів форми « 2-пільга» та, у разі виявлення розбіжностей, складення та направлення позивачу актів звіряння за формою «№3-пільга». 31.03.2017 р. позивач направив відповідачу лист-вимогу № 12/124 від 30.03.2017р. (том 2 а.с. 70-72) щодо погашення заборгованості з січня по грудень 2016 року в розмірі 151123,24 грн.

Листами від 11.08.2016р. № 1735/01-17, від 10.04.2017р. № 0757/01-17 (том 2 а.с. 55, 73) відповідач повідомив позивача про те, що видатки на відшкодування витрат з послуг звязку пільговий категорії громадян на 2016 рік не передбачені; районним бюджетом на 2017 рік кошти на компенсаційні виплати за надання послуг звязку також не передбачені. У разі виділення кошторисних призначень на надання пільг окремим категоріям громадян з послуг звязку, буде надана додаткова інформація. Листом від 21.06.2016р. № 1482/01-17 відповідач повідомив позивача про виявлені розбіжності при перевірці отриманих розрахунків за формою « 2-пільга» щодо вартості послуг, наданих пільговикам у травні-червні 2016 р., повернуто їх на доробку. Листом від 22.02.2017 р. № 0386/01-17 відповідач також довів до відома позивача, що питання щодо можливості виділення коштів з місцевого бюджету на компенсаційні виплати за надання пільг послуг звязку передано на вирішення Мелітопольської районної державної адміністрації. Про звернення відповідача до голови Мелітопольської районної державної адміністрації для вирішення питання щодо виділення з місцевого бюджету коштів для погашення заборгованості за надані пільги з оплати послуг звязку, в тому числі, що виникла з грудня 2015р. по грудень 2016р., свідчать листи управління від 08.08.2016р. № 2192/01-16, від 25.05.2017р. №1611/01-16.

Відповідно до рішення Мелітопольської районної ради Запорізької області від 13.01.2016р. № 4 внесено зміни і доповнення до рішення районної ради від 24.12.2015р. № 21 «Про районний державний бюджет на 2016 рік». Згідно з додатком № 1 до рішення районної ради, на субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, в тому числі, з послуг звязку, кошти не виділено.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, дослідивши докази, пояснення сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування відповідних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», Законом України «Про соціальний захист дітей війни», Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», Законом України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації в Україні», Кодексом Цивільного захисту України, Законом України «Про Службу безпеки України» та Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. № 389.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Конституції України витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок видатків місцевих бюджетів № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п.3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п.5 цього Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, в тому числі пільг з послуг зв'язку.

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків (ч.1 п.8 Порядку).

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. Надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок державних коштів. При цьому, зобовязання сторін виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання. Реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Згідно з Положенням, затвердженим розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 29.03.2017р. № 86, Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області утворюється головою Мелітопольської районної державної адміністрації та підпорядковується йому, входить до її складу; підзвітне і підконтрольне Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації; в межах Мелітопольського району забезпечує виконання покладених на нього завдань (п.п. 1, 2). Згідно з підпунктом 27 пункту 5 Положення Управління відповідно до визначених повноважень виконує, в тому числі, функції з питань реалізації заходів соціальної підтримки населення, зокрема:

- проводить електронні звірки інформації від організацій-надавачів послуг щодо витрат, повязаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, з відомостями, що містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги;

- проводить розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003р. запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 вказаного Положення, Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 -пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Згідно з ч. 1 п. 10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

У відповідності до п. 11 Положення, уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

Відповідно до пояснень позивача, відповідач акти звіряння розрахунків за формою «З-пільга» протягом грудня 2015р. грудня 2016р. не складав, на підпис позивачу не надавав. Відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, в обсязі наданих абонентам пільг з оплати за послуги зв'язку, позивачу не проведено, внаслідок чого, за вказаний період утворилась заборгованість в розмірі 150461,99 грн.

Обовязок надання послуг певним категоріям громадян на пільгових умовах, як і загальні засади фінансування витрат повязаних з наданням таких пільг, встановлені безпосередньо законодавчими актами України, в тому числі Законами України: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; «Про жертви нацистських переслідувань»; «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист»; «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інш.

За таких обставин, договірні зобовязання сторін не є єдиною підставою для предявлення позовних вимог позивачем, оскільки порядок надання та відшкодування пільг передбачено спеціальними законами та нормативно-правовими актами, посиланням на які позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, обовязок відповідача з компенсації вартості наданих позивачем телекомунікаційних послуг споживачам, які мають право на пільги, виникає безпосередньо із нормативно-правових актів, і його виконання не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446, від 15.05.2012р. у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012р. у справі № 15/5027/715/2011.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від виділених на цю мету бюджетних призначень.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем за наслідками наданих у період: грудень 2015 р. грудень 2016 року телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг, згідно з формою "2-пільга". Відповідачем акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга" складено не було. При цьому, слід зазначити, що розбіжності, які виникли при перевірці відповідачем отриманих розрахунків за формою « 2-пільга» щодо вартості послуг, були враховані позивачем, внаслідок чого розмір заборгованості було зменшено з суми 151123,24 грн., яка була зазначена у листі-вимозі про сплату № 12/124 від 30.03.2017 р., до суми 150461,99 грн., яка заявлена до стягнення.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості. Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету, не є підставою для звільнення відповідача від обовязку зі сплати компенсації пільг, а посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільняють його від обовязку сплатити цю компенсацію.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком до Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення суми 150461,99 грн. відшкодування коштів за надані у період: грудень 2015 р. грудень 2016 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду за платіжним дорученням № 937 від 24.04.2017р. сплатив суму 2266,85 грн. судового збору. Враховуючи розмір заявленої до стягнення суми (150461,99 грн.), судовий збір, що належить до сплати, в даному випадку, становить 2256,93 грн. (1,5 % від ціни позову). Таким чином, позивачем зайво сплачено суму 9,92 грн.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір в розмірі переплаченої суми, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Таким чином, зайво сплачена сума судового може бути повернута за наявності відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 2256,93 грн. витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (72312, Запорізька область, Мелітопольський район, місто Мелітополь, вулиця М.Грушевського, 10, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком (69005, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 133, , рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», м.Київ, МФО 334851) суму 150461 (сто пятдесят тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 99 коп. основного боргу, суму 2256 (дві тисячі двісті пятдесят шість) грн. 93 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Боєва

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 85 ГПК України ГПК України 14 червня 2017 року.