КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/4247/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін:

від позивача : Мирончук Ю.І. - представник за дов. №1000 від 15.09.2016 року;

від відповідача : Осадчий А.М. - представник за дов. б/н від 09.03.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року

у справі № 910/4247/17 (суддя: Підченко Ю.О.)

за позовом Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України"

про стягнення коштів в сумі 20 482, 52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" (далі - відповідач ) про стягнення коштів в сумі 20 482, 52 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що здійснивши виплату страхового відшкодування на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.04.2015 року (поліс №АІ/7964756), позивачем на підставі положень ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було набуто право регресної вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" (страхувальника за вказаним полісом), у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" кошти в сумі 20 482, 52 грн та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 05.04.2017 року, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року по справі № 910/4247/17 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема не врахував правову позицію Верховного Суду України у справі №6-284цс15.

Крім того, скаржник вказав, що у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; позивач визнав подію страховим випадком і добровільно сплатив страхове відшкодування потерплому, що означає визнання позивачем страхового випадку та погодження з розміром збитку.

Також, скаржник зазначив, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхової події не може бути покладений в основу ухвалення рішення.

При цьому, скаржник вказав, що потерпіла ОСОБА_4 повідомила позивача про ДТП, і в той самий день автомобіль був наданий позивачу для огляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року у справі № 910/4247/17 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" прийнята до провадження.

06.06.2017 року відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

В судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року по справі №910/4247/17 залишити без змін а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" - задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна", в якості страховика та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України", в якості страхувальника було укладено Поліс №АІ/7964756, яким було застраховано автомобіль MAN 8.163, реєстраційний номер НОМЕР_1, строк дії Поліса з 16.04.2015 року до 15.04.2016 року включно.

28.07.2015 року о 12:10 год. ОСОБА_5 по вул. Андріївській, 7 в м. Києві, керуючи транспортним засобом MAN 8.163, реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечної дистанції руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4. В результаті дорожньо-транспортної пригоди були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам.

Зазначені обставини та факт вини ОСОБА_5 підтверджуються постановою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9741/15-п від 29.09.2015 року, якою притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач визнав вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 20482,52 грн, що підтверджують:

- звіт № PZU/1433/15 про оцінку вартості (розміру) збитків;

- страховий акт № UA032/L01/01 від 17-09-2015 року;

- платіжнне доручення № 35733 від 18.09.2015 року.

Поліс №АІ/7964756 є договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання в т.ч. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент скоєння спірного ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент скоєння спірного ДТП) передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ).

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно 37.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до пп 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплатами), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; водій транспортного засобу відповідача, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року №6-284цс15).

При цьому, позивач не оспорював розмір шкоди, яка підлягала відшкодуванню.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що потерпіла ОСОБА_4 повідомила позивача про ДТП, і в той самий день автомобіль був наданий позивачу для огляду, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу (ас. 50), тобто позивач мав можливість перевірити всі обставини ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не посилається на те яким чином відповідне неповідомлення вплинуло на здійснення виплати і відповідно понесення позивачем необґрунтованих витрат. Тобто, позивач не довів наявність всього комплексу елементів необхідних для відшкодування збитків.

Також суд враховує правові висновки Верховного Суду України по справі 6-1253цс16 від 22.06.2016 року.

«Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01.07.2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника».

Відповідно до ст. 11-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Київський апеляційний господарський суд зазначає, що наявність у згаданих висновках Верховного Суду України посилання на певні обставини (дослідження поважності причин неповідомлення страховика) які відсутні у справі, що розглядається - не дає підстав для висновку про відмінність правовідносин до яких має бути застосована відповідна норма права. А тому, у суду відсутні належні мотиви для відступу від правової позиції, викладеної у наведених висновках Верховного Суду України.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року у справі №910/4247/17 підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування матеріального права (ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України), а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" - задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, покладаються: при відмові в позові - на позивача.

Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта, а при задоволенні апеляційної скарги - на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 року у справі №910/4247/17 скасувати, та прийняти нове рішення, яким -

В задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариствоа "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) або з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні води України" (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 33-Б; ), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, 1760,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят гривен 00 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/4247/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

І.А. Іоннікова