КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/22046/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участі представників:

від позивача: Панчук М.Г. - представник

від відповідача: Дяченко Т.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РеЕнерджИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 у справі № 910/22046/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РеЕнерджИ»

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (ДП «Укрекоресурси»)

про стягнення 249 180 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РеЕнерджИ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (ДП «Укрекоресурси») суми надмірно сплаченої орендної плати за договором оренди окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності, від 19.02.2016 № 1902/2016 (далі - Договір), а саме 135900 грн.

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 року у справі № 910/22046/16 в задоволенні позовних вимог ТОВ «РеЕнерджИ» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ТОВ «РеЕнерджИ» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 року у справі № 910/22046/16 скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги ТОВ «РеЕнерджИ» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Представник відповідача 04.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2017, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Михальської Ю.Б., у відпустці, на підставі розпорядження № 09-52/382/17 від 20.04.2017 для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А. Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 24.05.2017.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

19.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РеЕнерджИ» (орендодавець) та Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (ДП «Укрекоресурси») (орендодавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене рухоме майно (далі - майно), що перебуває на балансі орендодавця (пункт 1.2 Договору);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами Договору та акта приймання-передачі майна (пункт 2.1 Договору);

- орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить за базовий місяць розрахунку 45 300 грн. без ПДВ (пункт 3.1 Договору);

- розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3 Договору);

- орендна плата сплачується на умовах попередньої оплати на підставі виставлених рахунків в безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця не пізніше 15-го числа кожного місяця (пункт 3.4 Договору);

- орендар зобов'язаний протягом трьох календарних днів з моменту підписання Договору сплатити орендну плату за перший та останній місяць оренди (пункт 3.5 Договору);

- у разі несвоєчасної оплати згідно пункту 3.5 Договору, орендар сплачує штраф у розмірі подвійної місячної орендної плати (пункт 3.12 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір укладено строком на п'ять років, що діє з 19.02.2016 до 18.02.2021 включно (пункт 12.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме: від позивача директором ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту, та від відповідача в.о. начальника виробничого комплексу «Техносервіс» ОСОБА_5, який діяв на підставі положення та довіреності від 29.01.2016 № 04, та скріплено печатками.

В подальшому сторонами було укладено додаткові угоди до Договору.

Так, у березні 2016 сторони підписали додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої:

- до розділу 6 Договору «Обов'язки Орендаря» додано пункт 6.13 в такій редакції: «Орендар зобов'язаний протягом 14 календарних днів з моменту укладання цього договору підписати акти прийому-передачі окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності.»;

- до розділу 10 Договору «Відповідальність і вирішення спорів за договором» додано пункт 10.11 в такій редакції:

«У разі не підписання актів прийому-передачі у строк визначений пунктом 6.13 Договору, Орендар зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 50 % від розміру орендної плати за базовий місяць, включаючи ПДВ за рахунок ВК «Техносервіс», не пізніше 5 календарних днів з моменту закінчення вказаного строку за кожен місяць затримки підписання. У разі коли затримка з підписанням актів прийому-передачі складає більше трьох місяців з моменту укладання цього договору, Орендар сплачує штраф у розмірі 100 % від розміру орендної плати за базовий місяць, включаючи ПДВ на рахунок ВК «Техносервіс», не пізніше 5-го числа кожного місяця.».

27.05.2016 сторони уклали додаткову угоду № 2 до Договору, за умовами якої:

- видалено пункт 3.3 Розділу 3 Договору;

- пункт 6.13 розділу 6 Договору викладено у такій редакції: «Передача майна здійснюється у місячний строк після надходження письмового повідомлення з боку Орендаря про наміри прийняти майно та підписати Акти прийому-передачі.»;

- пункт 1.11 розділу 10 Договору видалено.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, укладений учасниками процесу Договір за своєю правовою природою є договором з оренди комунального майна.

Позивач перерахував на користь відповідача за Договором грошові кошти у сумі 249 180 грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями:

- від 23.02.2016 № 129 на суму 108 720 грн.;

- від 17.03.2016 № 149 на суму 27 180 грн.;

- від 11.04.2016 № 164 на суму 27 180 грн.;

- від 06.05.2016 № 180 на суму 113 280 грн.;

- від 11.05.2016 № 183 на суму 27 180 грн.;

- від 30.05.2016 № 194 на суму 27 180 грн.

На думку позивача, відповідач зобов'язаний повернути йому грошові кошти у сумі 249 180 грн. (113 280 грн., які були сплачені як оренда плата за Договором; 27 180 грн. - як штраф за невиконання Договору; 108 720 грн. - як оренда плата за Договором).

Позивач мотивує стягнення вказаних коштів тим, що він так і не отримало в оренду об'єкт оренди та не користувалося ним; штраф у сумі 27 180 грн. було перераховано 30.05.2016, коли набрала чинності додаткова угода віл 27.05.2016 № 2; грошові кошти у сумі 113 280 грн. взагалі сплачувався за іншим договором та позивач просив відповідача зарахувати вказані кошти як сплату за договором оренди від 04.05.2016 № 04/05/2016, проте останній обліковує їх як отримані саме за Договором.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що Товариство не виконувало свої зобов'язання; саме у зв'язку із порушенням позивачем договірних зобов'язань було розірвано Договір; відсутні підстави для стягнення заявлених позивачем грошових коштів.

Як вбачається з матеріалами справи, між сторонами існував спір про розірвання Договору.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 зі справи № 910/14924/16, яке набрало законної сили 05.11.2016, позовні вимоги задоволено, достроково розірвано Договір, та встановлено таке:

- у зв'язку з невиконанням Товариством істотної умови Договору, щодо страхування майна, зазначеного у додатку № 1 до Договору, Підприємством направлено на адресу Товариства вимогу про дострокове розірвання Договору, в якій Підприємство повідомляє про розірвання Договору у зв'язку з невиконанням умов Договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 14.07.2014 № 5913;

- Товариство на пропозицію про розірвання Договору відповіді не надало, майно, зазначене у додатку № 1 до Договору, не застрахувало;

- Товариство в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання щодо страхування орендованого майна за Договором, що також не було спростовано, зокрема, Товариством не надано суду доказів укладення відповідного договору страхування. Крім того, Товариством не заперечується факт не укладення договору страхування майна;

- положеннями пункту 10.6 Договору сторони погодили, що при невиконанні або порушенні однією із сторін умов Договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, Договір може бути розірваний достроково на письмову вимогу однієї із сторін;

- відповідності до положень пункту 12.3 Договору, зміни до умов Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом 20 календарних днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною;

- так, як зазначалося вище, у зв'язку з невиконанням Товариством істотної умови Договору, щодо страхування майна, зазначеного у додатку № 1 до Договору, Підприємством направлено на адресу Товариства вимогу про дострокове розірвання Договору, в якій Підприємство повідомило про розірвання Договору у зв'язку з невиконанням Товариством умов Договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 14.07.2014 № 5913;

- отже, порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як страхування орендованого майна, є істотним і слугує достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку;

- суд зазначає, що розірвання Договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України не ставиться в залежність від наявності чи відсутності вини орендаря, для цього достатньо наявності факту істотного порушення умов договору, яке було встановлено судом (невиконання товариством обов'язку щодо страхування орендованого майна);

- при цьому, суд не приймає до уваги твердження Товариство, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема, що Товариство фактично не вступило у строкове користування орендованим майном, а тому, в останнього відсутні підстави для страхування майна, оскільки положеннями пункту 6.10 Договору та нормами статті 10 Законом України «Про оренду державного та комунального майна» обов'язок орендаря не залежить від фактичного отримання майна в оренду, а ставиться в залежність від факту укладання договору.

Таким чином, рішенням від 20.10.2016 у справі № 910/14924/16 було встановлено, що саме орендарем належним чином не виконувався Договір, що в подальшому і стало підставою для його розірвання.

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, пунктами 1 та 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання позивача на те, що він не вступив у строкове платне користування, не є підставою для повернення грошових коштів, які були сплачені на виконання умов Договору, з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Матеріалами справи підтверджено, що саме з вини позивача він не вчинив дії щодо його страхування об'єкта оренди, не отримав його та не користувався ним.

Разом з тим, укладаючи Договір, відповідач розраховував отримати орендну плату та саме з вини позивача майно не було передано в оренду.

Підставою розірвання Договору за рішенням суду було істотне порушення Товариством цього договору. При цьому господарський суд зауважує, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Наразі, у зв'язку з оплатою договору оренди Підприємство отримало вигоду на яку розраховувало, а стягнення цих коштів позбавить орендодавця те, на що він мав право розраховувати та суперечитиме припису норми частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Отже, не вбачається підстав для повернення грошових коштів у сумі 249 180 грн., які були сплачені позивачем на виконання умов Договору.

Саме по собі розірвання Договору не має своїм наслідком повернення грошових коштів, які були сплачені орендарем під час дії правочину.

Інші доводи позивача, викладені ним у позові та поясненнях та апеляційній скарзі, не дають підстав вважати, що у позивача виникло право на повернення коштів сплачених на виконання Договору, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РеЕнерджИ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 року по справі № 910/22046/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/22046/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова