ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Справа № 920/136/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Камишева Л.М., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 12.12.2016р. №747;

від відповідача не зявився;

розглянувши у відритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації, Сумська область, м. Шостка (вх. № 1630 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі № 920/136/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Суми,

до відповідача : Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації, Сумська область, м. Шостка,

про стягнення 37 543,12грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі №920/136/17 (суддя Резніченко О.Ю.) позов задоволено частково; стягнуто з Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком основний борг в розмірі 36 161,42грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00грн.; припинено провадження у справі в частині стягнення боргу в розмірі 1 381,70грн.

Рішення суду з посиланням на положення статей 11, 509, 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, частини 6 статі 48 Бюджетного кодексу України та Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 мотивовано тим, що всупереч положенням чинного законодавства, витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з січня по грудень 2016року відповідачем відшкодовані не були, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивачем правомірно було заявлено до стягнення основну заборгованість по витратах понесених внаслідок надання звязку на пільгових умовах у розмірі 36 161,42грн. Крім того, оскільки Управлінням соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації було сплачено Публічному акціонерному товариству Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком 1 381,70грн. в рахунок погашення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення у 2015 році, саме в процесі розгляду справи, а отже предмет спору припинив існування, господарським судом першої інстанції було припинено провадження у справі цій частині позовних вимог на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі №920/136/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації основним завданням якого є реалізація державної політики в сфері соціального захисту населення, не виконує функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету України та не відповідає за зобовязаннями держави, крім того, апелянт стверджує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 15.06.2017р.

02.06.2017р. позивачем подано до апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№5818), в яких просить у задоволенні апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації відмовити, рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі №920/136/17 залишити без змін.

13.06.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду заяву про розгляд справи без участі його представника (вх.№6302).

У судовому засідання Харківського апеляційного господарського суду 15.06.2017р. представник позивача заперечила проти вимог апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації, просила відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі №920/136/17 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представник апелянта був повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги належним чином (т.1 а.с.119), а також, що явка представника апелянта у судове засідання не була визнана обовязковою та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" у грудні 2015року та у період з січня по грудень 2016року було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Шосткінського району Сумської області, яких було включено до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. № 117 (надалі - Положення) та на яких поширюється дія пункту 19 частини першої статті 12, пункту 10 частини першої статті 13, пункту 18 частини першої статті 14, пункту 20 частини першої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", пункту 16 статті 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", пункту 11 статті 20, статті 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", частини пятої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 4 частини третьої статті 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 37 543,12грн.

Як зазначає позивач, всупереч положенням чинного законодавства, витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в грудні 2015року відповідачем були відшкодовані частково, а витрати понесені за період з січня по грудень 2016р. не були відшкодовані в повному обсязі, у звязку з чим, станом на 01.01.2017р. утворилась заборгованість у розмірі 37 543,12грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга", затвердженої Наказом Мінпраці України від 28.03.2003р. №83 за погодженням з Мінфіном та Держкомстатом від 01.01.2016р., який підписано уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками підприємств та не заперечується відповідачем (т.1 а.с.13).

У звязку з тим, що відповідачем всупереч приписам чинного законодавства заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення сплачено не було, 23.02.2017р. Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком звернулось до господарського суду Сумської області з позовною заявою (т. 1 а.с.3-44), в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 37 543,12грн.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи, 29.03.2017р. Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком було подано до господарського суду першої інстанції заяву (вх.№3069), в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 36 161,42грн.

В обґрунтування зменшення розміру заявленої до стягнення заборгованості позивач вказував на те, що 06.03.2017р. Управлінням соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації було перераховано Публічному акціонерному товариству Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком 1381,70грн. в рахунок погашення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення у 2015 році (т.1 а.с.69-70).

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у даній справі позов задоволено частково; стягнуто з Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком основний борг в розмірі 36 161,42грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00грн.; припинено провадження у справі в частині стягнення боргу в розмірі 1 381,70грн.

Досліджуючи матеріали у їх сукупності та надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012р. (надалі - Правила), споживачами, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил також передбачено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Вищевказані правові норми закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв'язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких пільг суб'єкту господарювання, який надає такі послуги.

При цьому, ані Законом України "Про телекомунікації", ані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Частиною першою статті 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, яка визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Як було зазначено вище, у грудні 2015 року та у період з січня по грудень 2016 року позивачем було надано телекомунікаційні послуги звязку на пільгових умовах громадянам Шосткінського району Сумської області, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширюється дія пункту 19 частини першої статті 12, пункту 10 частини першої статті 13, пункту 18 частини першої статті 14, пункту 20 частини першої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", пункту 16 статті 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", пункту 11 статті 20, статті 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", частини пятої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 4 частини третьої статті 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 37 543,12грн.

Підпунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 та частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 (надалі - Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг населенню зокрема, щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету (пункт 1 Порядку).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 256, головні розпорядники бюджетних коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинним законодавством передбачено відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, при цьому вказані зобовязання виникають безпосередньо з законів України та не залежать від їх фінансування.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню на оплату зокрема, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачем на виконання пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. № 117 (надалі - Положення), на паперових та електронних носіях () направлялись відповідачу розрахунки видатків на відшкодування витрат (за формою 2-пільга), повязаних з наданням пільг за грудень 2015року та за період з січня по грудень 2016року з поіменним списком абонентів за формою "2-пільга" (т.1 а.с.30-32).

Відповідно до пункту 11 Положення, на відповідача як на розпорядника коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг покладено обов'язок щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводити розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації. Після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, уповноважений орган складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою 5-пільга; реєстр розрахунків згідно з формою 7-пільга; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою 3-пільга.

Перевіркою наданого позивачем до матеріалів справи акту звірки форми 3-пільга, колегією суддів встановлено, що сума заборгованості за спірний період становить 37 543,12грн., акт звірки форми 3-пільга підписаний уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та скріплений печатками підприємств (т.1 а.с.13).

Колегія суддів зазначає, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказано, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.03.2017р. Управлінням соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації було перераховано Публічному акціонерному товариству Укртелеком в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком 1381,70грн. в рахунок погашення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення у 2015році, що підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи довідкою про сплату заборгованості та не заперечується відповідачем (т.1 а.с.70).

З огляду на те, що Управлінням соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації було сплачено ПАТ Укртелеком в особі Сумської філії ПАТ Укртелеком 1 381,70грн. в рахунок погашення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення у 2015 році, саме в процесі розгляду справи, а отже предмет спору припинив існування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для припинення провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Судова колегія також зазначає, що частиною другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 та 3 статті 63 Закону України Про телекомунікації встановлено, що телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини першої четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Пунктом 19 частини першої статті 12, пунктом 10 частини першої статті 13, пунктом 18 частини першої статті 14, пунктом 20 частини першої статті 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, пунктом 16 статті 64 Закону України Про жертви нацистських переслідувань, пунктом 11 статті 20, статті 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пунктом 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, частини пятої статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пунктом 4 частини третьої статті 13 Закону України Про охорону дитинства передбачено надання пільг при оплаті за послуги звязку (телекомунікаційні послуги).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неможливості своєчасного виконання зобов'язання у звязку з тим, що мав місце недостатній обсяг помісячних асигнувань з державного бюджету, оскільки чинним законодавством не передбачено залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог законодавства.

Судова колегія також зазначає, що частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Положеннями статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Пунктом 1.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 встановлено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому, у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

Крім того, пунктом 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012р. №01-06/908/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України" від 15.03.2011р. № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" визначено, що за змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України , частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (постанова Верховного суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446).

Отже, Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КОД є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень частини першої статті 96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до розяснень викладених у листі Міністерства фінансів України від 30.06.2011р. №31-07310-10-24/16584, статтею 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України.

Разом з тим, деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів)

Таким чином, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів чинного законодавства та правової позиції Верховного Суду України, яка відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, колегія суддів зазначає, що відсутність фінансування з боку Державного бюджету України не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог та відповідно скасування оскаржуваного рішення та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по витратах понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 36 161,42грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі № 920/136/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2017р. у справі № 920/136/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15 "червня" 2017р.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Шутенко І.А.