ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

про порушення провадження у справі

"16" червня 2017 р.Справа № 924/559/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Брук", м.Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельного підприємства УКРТАРА", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКА-СЕРВІС", м.Хмельницький

про стягнення грошових коштів в сумі 848 000,00 грн.

визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду.

Крім того, додатково позивачем подано суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач в порядку ст.ст.66, 67 ГПК України просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на належні ТОВ «ВТП «УКРТАРА» кошти у розмірі ціни позову - 846 940,00 грн. та судового збору - 12 720,00 грн., які обліковуються на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП «УКРТАРА» (), а саме:

- р/р №8100 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005;

- р/р №8100 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005;

- р/р №1767 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005;

- р/р 3253 в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300711;

- р/р 1103 в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300711;

- р/р 8946 в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300711;

- р/р 3001 в ПАТ «Полтава-банк», МФО 331489;

- р/р 6001 в ПАТ «Полтава-банк», МФО 331489.

Суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та оцінивши його на відповідність фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства України, приймає до уваги таке.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 (з подальшими змінами від 12.06.2009р.) „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України встановлено перелік заходів до забезпечення позову, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Зокрема, позов забезпечується забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно з абз.2 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від №16 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову (далі Постанова Пленуму ВГСУ №16) особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до абз.3 п.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 16 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацем 2 пункту 3 Постанови Пленуму ВГСУ №16 визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, відповідно до абз.3 п.3 Постанови Пленуму ВГСУ №16 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Абзацем 4 п.3 Постанови Пленуму ВГСУ №16 передбачено, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Судом до уваги приймається, що відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВГСУ №16 обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити з такого.

Зокрема, п.7.1. вказаної Постанови передбачено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Пунктом 7.2. Постанови визначено, що за позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму ВГСУ №16 передбачено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно зазначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до господарського суду про стягнення із відповідача 848 000,00 грн. заборгованості за договором поставки №1-2017 від 29.12.2016р. Таким, чином предметом позову у справі є майнові вимоги.

Водночас, позивач просить суд накласти арешт на належні відповідачу грошові кошти. При цьому, позивач у тексті позовної заяви чи в окремій заяві не наводить обгрунтування щодо необхідності накладення арешту на кошти відповідача, не зазначає яким чином не вжиття таких заходів в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

Судом, також приймається до уваги, що позивач не наводить жодних обгрунтувань щодо необхідності накладення на кошти, що належать відповідачу, у розмірі ціни позову - 846 940,00 грн. та судового збору - 12 720,00 грн., які обліковуються на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП «УКРТАРА».

Відтак, враховуючи положення ст.67 ГПК України та абз.3 п.1, п.7.1 Постанови Пленуму ВГСУ №16, суд приходить до висновку, що вимога позивача про накладення арешту на кошти відповідача за позовом, у якому предметом позову є стягнення коштів, не відповідає вимогам чинного законодавства та є неадекватним у розумінні положень абз.3 п.3 Постанови Пленуму ВГСУ №16 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти, що належать відповідачу, у розмірі ціни позову - 846 940,00 грн. та судового збору - 12 720,00 грн., які обліковуються на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП «УКРТАРА».

Керуючись ст.ст.61, 64, 65, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та порушити провадження у справі.

2. Справу призначити до розгляду в засіданні господарського суду на 10:30 год. "03" липня 2017 р..

3. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, зал № 329.

Зобов'язати позивача подати в судове засідання оригінали доказів на підтвердження позовних вимог для огляду в судовому засіданні.

Зобов'язати відповідачів подати в судове засідання письмові відзиви на позов з документальним обгрунтуванням своїх доводів чи заперечень.

Визнати явку повноважних представників сторін (з дорученнями та документами, що посвідчують особу) в судове засідання обов'язковою.

Суддя О.Д. Вибодовський

У відповідності з п. 5 ст. 83 ГПК України, господарський суд має право стягнути в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторони.

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи,

2 - позивачу, АДРЕСА_1;

3 - відповідачу 1, м.Київ, вулАлма-Атинська, 12;

4 - відповідачу 2, м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 57.