КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/23377/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

Представники:

Від ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: Олійник А.О.

Від ТОВ «Ріелтер 7К»: Сарбей В.В., Мельник О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16 (суддя Цюкало Ю.В.)

за заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у третейській справі №Д-4575/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К"

про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі №Д-4575/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" про стягнення заборгованості за договором позовні вимоги задоволено повністю.

20.12.2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у третейській справі №Д-4575/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у третейській справі №Д-4575/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" про стягнення заборгованості за договором - відмовлено повністю.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що представником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 отримано 01.10.2013, а позивачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про поважність причин пропуску строку встановленого ст. 122-7 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі щодо введення в ПАТ "Дельта Банк" процедури ліквідації банку, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16 про відмову у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити та видати наказ на виконання Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків по справі №Д-4575/13 від 09.08.2013.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, зроблені судом в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскаржувана апелянтом ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції при винесенні ухвали від 22.12.2016 про призначення заяви до розгляду було вирішено, що строк на звернення із заявою до суду про видачу виконавчого документа був пропущений з поважних причин, але в оскаржуваній ухвалі у видачі виконавчого документа було відмовлено у зв'язку з пропуском строку.

В свою чергу, внаслідок протиправної поведінки відповідача (невиконання умов кредитних договорів), АТ «Дельта Банк» було завдано збитків на суму понад 300 000 000.,00 грн. , а тому нестабільна робота банку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Апелянт вказує, що 02.03.2015 рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 03.03.2015 введено в банку тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В., яка вжила заходів для збереження активів банку та мінімізації втрат. В тому числі, одразу після початку процедури ліквідації (02.10.2015), ліквідатором видано наказ від 05.10.2015 про проведення інвентаризації активів АТ «Дельта Банк», в тому числі з метою виявлення неопрацьованих активів у вигляді заборгованості по кредитним договорам по яким не проводилась претензійно-позовна робота. Після інвентаризації було виявлено ряд неопрацьованих активів, по яким попереднім складом юристів та керівників не було вчинено жодних дій, спрямованих на опрацювання зазначених активів та стягнення заборгованості. Саме в ході даної інвентаризації було встановлено, що стягнення/погашення заборгованості за кредитним договором не відбулось. Позивач наголошує, що основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб (ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») і який здійснює виплату гарантованих державою коштів, в т.ч. акумульованих від реалізації активів неплатоспроможних банків. А відмова у видачі виконавчого документа призведе до втрати активу банком у розмірі 300 000 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/23377/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Станіка С.Р., суддів Тарасенко К.В., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2017 поновлено Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16, апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.05.2017.

В судовому засіданні 22.05.2017 суддею Сулімом В.В. з посиланням на припис ст. 20 Господарського процесуального кодексу України оголошено заяву про самовідвід від розгляду справи №910/23377/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 заяву про самовідвід судді Суліма В.В. задоволено, а справу передано для здійснення автоматизованого розподілу з метою визначення складу суду у порядку, встановленому частиною третьою статті 2-1 Господарського процесуального кодексу України.

22.05.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Ріелтер 7К» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як таку, що винесена у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач наголошував на тому, що на його думку ухвала про відмову у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду не підлягає оскарженню згідно з ст.. 106 Господарського процесуального кодексу України, а тому провадження підлягає припиненню. Крім того, відповідач вказував на те, що оскаржувана ухвала винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для її скасування в апеляційному порядку - відсутні.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.05.2017, справу №910/23377/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 справу №910/23377/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А., розгляд справи призначено на 07.06.2017.

В судовому засіданні 07.06.2017 представник апелянта - доводи апеляційної скарги підтримав, просив оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у третейській справі №Д-4575/13 задовольнити і видати виконавчий документ (наказ) на виконання рішення третейського суду.

Представники ТОВ «Ріелтер 7К» судовому засіданні 07.06.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану апелянтом ухвалу - без змін, як таку, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" про стягнення заборгованості за договором позовні вимоги задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"6 257 537,74 грн. заборгованості за кредитом та процентами з користування кредитними коштами згідно договору кредитної лінії № ВКЛ-595/7 від 14.07.2009, а також 25 500 грн. судового збору.

Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № Д-4575/13 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, оригінал якої досліджувався судом першої та апеляційної інстанції.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи № Д-4575/13 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 оголошено в судовому засіданні 09.08.2013, в якому був присутній представник позивача (ПАТ «Дельта Банк») Карманський В.Б., який діяв на підставі довіреності від 10.06.2013, і який і отримав вказане рішення 01.10.2013, про що міститься власноруч здійснена відмітка про отримання на тексті рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" про стягнення заборгованості за договором позовні вимоги задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"6 257 537,74 грн. заборгованості за кредитом та процентами з користування кредитними коштами згідно договору кредитної лінії № ВКЛ-595/7 від 14.07.2009, а також 25 500 грн. судового збору - не скасовано в установленому порядку і є чинним, у відповідності до вимог ст. 122-7 Господарського процесуального кодексу України на його виконання підлягав видачі господарським судом виконавчий документ (наказ) у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

20.12.2016 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 у третейській справі № Д-4575/13, в якій просило визнати поважною причину пропуску строку звернення із заявою про видачу виконавчого документа (наказу) на виконання рішення третейського суду та видати наказ на примусове виконання зазначеного рішення.

Заява мотивована тим, що внаслідок протиправної поведінки відповідача (невиконання умов кредитних договорів) призвело до погіршення платоспроможності банку, до визнання його неплатоспроможним та введенням тимчасової адміністрації, а пізніше - і ліквідації. Негативні наслідки для банку, в т.ч. нестабільна робота останнього, перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Погіршення матеріального становища банку мало наслідком численні звільнення та скорочення, внаслідок чого якісна та своєчасна робота по роботі з проблемними активами (в т.ч стягненян заборгованості) не виконувалась якісно, вчасно та в повній мірі. 02.03.2015 рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 03.03.2015 введено в банку тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В., яка вжила заходів для збереження активів банку та мінімізації втрат. В тому числі, одразу після початку процедури ліквідації (02.10.2015), ліквідатором видано наказ від 05.10.2015 про проведення інвентаризації активів АТ «Дельта Банк», в тому числі з метою виявлення неопрацьованих активів у вигляді заборгованості по кредитним договорам по яким не проводилась претензійно-позовна робота. Після інвентаризації було виявлено ряд неопрацьованих активів, по яким попереднім складом юристів та керівників не було вчинено жодних дій, спрямованих на опрацювання зазначених активів та стягнення заборгованості. Саме в ході даної інвентаризації було встановлено, що стягнення/погашення заборгованості за кредитним договором не відбулось. Позивач наголошує, що основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб (ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») і який здійснює виплату гарантованих державою коштів, в т.ч. акумульованих від реалізації активів неплатоспроможних банків. А відмова у видачі виконавчого документа призведе до втрати активу банком у розмірі 100 000 000,00 грн. Таким чином, заявник наголошував, що строк на звернення заявою про видачу виконавчого документа було пропущено через сукупність негативних подій, які відбувались у банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк на звернення з заявою про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у третейській справі №Д-4575/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" про стягнення заборгованості за договором - відмовлено повністю.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що представником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 отримано 01.10.2013, а позивачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про поважність причин пропуску строку встановленого ст. 122-7 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі щодо введення в ПАТ "Дельта Банк" процедури ліквідації банку, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16 про відмову у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити та видати наказ на виконання Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків по справі №Д-4575/13 від 09.08.2013.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, зроблені судом в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскаржувана апелянтом ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши доводи апелянта та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Київської області прийнята з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, зроблені місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі висновки відповідають обставинам справи, судом вірно застосовано норми процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 122-7 Господарського процесуального кодексу України питання видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається господарським судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду подається до господарського суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ст. 122-9 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до господарського суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

При цьому, за змістом ст. 122-9 Господарського процесуального кодексу України у разі витребування справи з постійно діючого третейського суду, строк розгляду заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду продовжується до одного місяця з дня її надходження до суду.

Згідно зі ст. 122-11 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу про видачу виконавчого документа або про відмову у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, передбаченими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення.

За приписами ст. 64 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя при підготовці справи до розгляду витребує сторін, інших підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, їх посадових осіб документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору.

Згідно зі ст. 56 Закону України "Про третейські суди" заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду. Про час та місце розгляду заяви повідомляються сторони, проте неявка сторін чи однієї із сторін не є перешкодою для судового розгляду заяви. При розгляді заяви про видачу виконавчого документа компетентний суд повинен витребувати справу з постійно діючого третейського суду, в якому зберігається справа, яка має бути направлена до компетентного суду протягом п'яти днів від дня надходження вимоги. У такому випадку строк вирішення заяви про видачу виконавчого документа продовжується до одного місяця.

Відповідно до ч 3 та 4 ст. 122-9 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 122-10 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 122-10 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відмовляє у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ст. 122-7 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду подається протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Якщо заява про видачу виконавчого документа подана з пропуском строку разом із заявою про поновлення строку, але причини пропуску строку господарський суд не визнав поважними, суд відмовляє у видачі виконавчого документа.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 оголошено в судовому засіданні 09.08.2013, в якому був присутній представник позивача (ПАТ «Дельта Банк») Карманський В.Б., який діяв на підставі довіреності від 10.06.2013, і який і отримав вказане рішення 01.10.2013, про що міститься власноруч здійснена відмітка про отримання на тексті рішення.

Таким чином, у відповідності до ст. 122-7 Господарського процесуального кодексу України трирічний строк подачі заяви до місцевого господарського суду про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 сплив 09.08.2016.

Згідно відбитку поштового штемпеля на конверті в якому заява про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 була направлена до суду, датою звернення з відповідною заявою є 16.12.2016.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що обставина пропуску ПАТ «Дельта Банк» трирічного строку на звернення з відповідною заявою про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13 підтверджується наявними у справі матеріалами.

Пунктом 6.2.2. підпункту 6.2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 визначено, що строк подання заяви про видачу виконавчого документа, передбачений частиною другою статті 122-7 ГПК, є процесуальним і може бути поновлений господарським судом з урахуванням наведеного в підпункті 6.1.2 підпункту 6.1 пункту 6 цієї постанови.

Пунктом 6.1.2. підпункту 6.1 пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 визначено, що строки оскарження рішення третейського суду, передбачені Законом і частиною другою статті 122-1 ГПК, є процесуальними і за заявою особи, яка звернулася до господарського суду, можуть бути поновлені.

З урахуванням частини першої статті 53 ГПК підставою для такого поновлення є поважна причина (причини) пропуску строку, наявність якої обґрунтовується заявником. Водночас згаданою статтею 122-1 ГПК не передбачена можливість поновлення відповідних строків з ініціативи господарського суду.

П. 4.9 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 міститься наступне визначення: поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Оцінюючи наведені апелянтом обставини поважності пропуску строку на звернення до господарського суду з заявою про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13. суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

На виконання постанови Правління Національного банку України № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», яким запроваджено тимчасову адміністрацію на строк 3 місяці, починаючи з 03.03.2015.

На підставі постанови Правління Национального банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „Дельта Банк"», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ „Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банка», згідно якого розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банку» та призначена уповноважена особа Фонду провідного спеціаліста по питанням врегулювання неплатоспроможності банків відділу введення процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В., строком на 2 роки з 05.10.2015 по 04.10.2017.

Як вказував апелянт, 05.10.2015 ліквідатором видано наказ про проведення інвентаризації активів АТ «Дельта Банк», в тому числі з метою виявлення неопрацьованих активів у вигляді заборгованості по кредитним договорам по яким не проводилась претензійно-позовна робота. Після інвентаризації було виявлено ряд неопрацьованих активів, по яким попереднім складом юристів та керівників не було вчинено жодних дій, спрямованих на опрацювання зазначених активів та стягнення заборгованості. Саме в ході даної інвентаризації було встановлено, що стягнення/погашення заборгованості за кредитним договором не відбулось.

Ч.1 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Ч. 6 наведеної статті 38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Згідно з частиною 7 статті 38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобов'язаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов'язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов'язань неплатоспроможного банку: 1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку; 2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами; 3) заборгованості за цінними паперами перед банком; 4) заборгованості за зобов'язаннями банку перед кредиторами; 5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю).

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції встановив, що представником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 у справі № Д-4575/13 отримано 01.10.2013, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що представниками ПАТ «Дельта Банк» до введення тимчасової адміністрації (03.03.2015) вчинялись дії щодо звернення до суду з заявами про видачу виконавчого документа на виконання рішення третейського суду та/або звертались до боржника з вимогами про виконання рішення в добровільному порядку, як не містять доказів і вчинення таких дій Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів під час процедури тимчасової адміністрації, а в подальшому - і ліквідації. Тобто після 03.03.2015. При цьому, проведення інвентаризації та вчинення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку - є зобов'язаннями Фонду згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що 05.10.2015 ліквідатором видано наказ про проведення інвентаризації активів АТ «Дельта Банк», в тому числі з метою виявлення неопрацьованих активів у вигляді заборгованості по кредитним договорам по яким не проводилась претензійно-позовна робота, і саме внаслідок проведеної інвентаризації і було виявлено відповідний актив (стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтер 7К" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"6 257 537,74 грн. заборгованості за кредитом та процентами з користування кредитними коштами згідно договору кредитної лінії № ВКЛ-595/7 від 14.07.2009, а також 25 500 грн. судового збору на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у справі № Д-4575/13), але жодних дій на отримання виконавчого документа до спливу трирічного строку на подання заяви про його видачу (тобто до 09.08.2016), ні під час тимчасової адміністрації, ні під час ліквідації банку -Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинено не було.

Жодних причин, які б були поважними, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій - ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції апелянтом наведено не було, а посилання апелянта на дії попереднього складу юристів установи - не приймаються судом апеляційної інстанції як поважні.

Довод апелянта про те, що судом першої інстанції при винесенні ухвали від 22.12.2016 про призначення заяви до розгляду було вирішено, що строк на звернення із заявою до суду про видачу виконавчого документа був пропущений з поважних причин, але в оскаржуваній ухвалі у видачі виконавчого документа було відмовлено у зв'язку з пропуском строку - судом апеляційної інстанції відхиляється як такий, що не впливає на суть винесеної судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у третейській справі №Д-4575/13 задоволенню не підлягає, у зв'язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано виніс оскаржувану ухвалу з посиланням на приписи ст. 122-10 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції розглянувши доводи відповідача про те, що на його думку ухвала про відмову у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду не підлягає оскарженню згідно з ст.. 106 Господарського процесуального кодексу України, а тому провадження підлягає припиненню на підставі ст. 80 Господарського процесуального кодексу України - дійшов висновку про їх відхилення з огляду на наступне.

Статтею 122-11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу про видачу виконавчого документа або про відмову у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, передбаченими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення.

Частиною другої наведеної статті визначено, що ухвала господарського суду про відмову у видачі виконавчого документа може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її винесення господарським судом.

Згідно резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

За змістом рішення Конституційний Суд України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний інтерес), поняття "право" та "охоронюваний законом інтерес" особи, що вживаються в законах, знаходяться у логічно- смисловому зв'язку та означають прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, легітимний дозвіл, що є об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально- правовим засадам.

В свою чергу, пунктом 6.2.8 підпункту 6.2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, частиною третьою статті 122-11 ГПК передбачено можливість оскарження ухвали господарського суду про відмову у видачі виконавчого документа лише в апеляційному порядку.

Таким чином, статтею 122-11 Господарського процесуального кодексу України чітко передбачено право особи оскаржити ухвалу господарського суду про відмову у видачі виконавчого документа, що також кореспондується з пунктом 6.2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», та загально конституційними принципами доступу особи до правосуддя у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 09.08.2013 року у третейській справі №Д-4575/13, оскільки висновки суду першої інстанції в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта в обґрунтування підстав скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16 не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/23377/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23377/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров