КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 910/19492/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Юрченко О.І.- представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.11.2016

у справі № 910/19492/16(суддя Сівакова В.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" про стягнення 116 000,00 грн. шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, площею 258,9 кв. м. Вказані приміщення позивачем згідно договору оренди № 115 від 01.11.2013 передано в оренду ПП "Барс", який в свою чергу передав їх в суборенду ПАТ "Перший український міжнародний банк". 25.04.2016 за наслідками залиття приміщення каналізаційними відходами відбулось вимушене зупинення оренди приміщення, що призвело до матеріальних втрат для проведення будівельно-відновлювальних робіт, які складають 49 312,27 грн., а також відмови суборендаря сплачувати оренду, у зв'язку з неможливістю проводити господарську діяльність у розмірі 64 000,00 грн. Враховуючи зазначену обставину позивач зменшив оренду плату за період червень, липень та серпень 2016 року на суму 19 000,00 грн. з метою усунення аварії була викликана аварійна служба, яка усунула сміття у каналізаційній мережі за що позивачем було сплачено 3 000,00 грн. Позивач вважає, що відповідач має відшкодувати завдані позивачу збитки, оскільки труби внутрішньобудинкових мереж перебувають на балансі відповідача, до обов'язків якого входить утримування їх в належному технічному стані.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме розгляд справи у відсутності представника позивача, який неналежним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки ухвалу про призначення справи до розгляду отримав в день розгляду справи, що позбавило його права на захист своїх законних прав та інтересів.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, оскаржуване рішення ґрунтується виключно на припущеннях, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що під час засідання в суді першої інстанції відповідач не надав Журналу технічного огляду інженерних систем будинку по АДРЕСА_1, тобто відповідачем не проводились періодичний профілактичного огляду каналізаційної мережі будинку, що є порушеням п. 2.1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005.

Апелянт вважає, що відповідач на підставі ст. 322, 323 ЦК України несе відповідальність за випадкове пошкодження майна, оскільки останнім не вжито належних та достатніх заходів для організації технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації будинку, які б забезпечували безперебійний відвід використаної води у міську каналізаційну систему.

На думку апелянта, оскільки причиною залиття є засмічення каналізації побутовим сміттям, причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідача та затопленням приміщення, яке використовується позивачем доведено, а намагання відповідача перекласти відповідальність на інших осіб не доведено, оскільки не наданні акти з їх підписом, не нарахована оплата за послуги із очищення каналізації, а також не направленні приписи про порушення використання мереж будинку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2017 Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 відновлено строк подання апеляційної скарги у справі № 910/19492/16, апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. та призначено до розгляду на 02.03.2017.

У судове засідання 02.03.2017 з'явився представник позивача. Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено до 23.03.2017; позивача зобов'язано надати розрахунок заявлених у позовній заяві вимог щодо відшкодування матеріальних збитків у розмірі 116 000,00 грн., завданих затопленням цокольного поверху приміщення за адресою: АДРЕСА_1, надати докази понесених витрат відновлювального ремонту приміщення у розмірі 49 312, 00 грн., які виникли внаслідок залиття каналізаційними стічними водами; розрахунок не отриманого доходу у розмірі 64 688,00 грн., а також докази витрат у розмірі 3 000,00 грн., понесених за виклик аварійної служби для усунення аварії в каналізаційній мережі.

Відповідача зобов'язано надати докази проведення Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" перевірки стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, проведення яких передбачено п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005.

23.03.2017р. судове засідання не відбулося, у зв'язку з відрядженням для роботи до Вищої ради правосуддя головуючого судді Шапрана В.В. З метою недопущення порушення прав сторін на своєчасний розгляд справи, відповідно до частини 7 статті 15 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016р.,справа №910/19492/16 підлягає передачі на повторний автоматизований розподіл.

Розпорядженням в.о. керівника апарату від 23.03.2017р. № 09-52/219/17, у зв'язку з відрядженням для роботи до Вищої ради правосуддя головуючого судді Шапрана В.В., справу № 910/19492/16 передано на автоматичний розподіл.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Отрюха Б.В., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017р. прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до провадження, справу призначено до розгляду на 18.05.2017, викликано повноважних представників у судове засідання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 розгляд справи відкладено на 25.05.2017 за клопотанням представника позивача, який буре участь у судовому засіданні в Апеляційному суді Київської області.

25.05.2017 в судовому засіданні оголошено перерву в розгляді справи до 08.06.2017.

В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника позивача ОСОБА_7 про оголошення перерви в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомлено.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника відповідача, колегія встановила наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності Серія НП № 010001864 виданого 19.10.1998 Київською міською державною адміністрацією нежиле приміщення площею 258,9 кв. м., що розташоване в АДРЕСА_1, літера А належить на праві власності ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2016 у приміщеннях загальною площею 258,9 кв. м., що розташоване в цокольному поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_1, відбулось залиття.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Зазначені обов'язки виконавця передбачені також і Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила № 630).

Відповідно до п. 32 Правил № 630 виконавець зобов'язаний, зокрема: проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором.

Аналогічні положення, викладені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 (далі - Правила № 76), якими визначено, що періодичність профілактичного обслуговування систем водопроводу, каналізації та гарячого водопостачання у житлових будинках, повинно проводитись не рідше, ніж кожні 3-6 місяців.

Згідно з п. 2.3.7 Правил № 76 технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 5.3.4 Правил № 76 під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність складу правопорушення, що включає такі елементи:

1) протиправність поведінки (дії чи бездіяльності) особи;

2) шкідливий результат такої поведінки - шкоду (збитки), їх наявність та розмір;

3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

4) вина особи, яка заподіяла шкоду.

Враховуючи предмет позову та обставини даної справи, необхідним фактом, що потребує встановлення, є наявність або відсутність у діях відповідача протиправної поведінки, тобто поведінки, яка не відповідає вимогам закону та призводить до порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) та охоронюваних законом інтересів іншої особи.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Протиправною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Протиправна бездіяльність полягає в утриманні від певних дій. Протиправною бездіяльністю вважається також поведінка, коли на особу покладено юридичний обов'язок діяти в певній ситуації. Такі обов'язки можуть випливати із правових актів, умов договору, із службових обов'язків.

При цьому, важливим є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою (збитками), оскільки протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Відповідно до п. 4.2. Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженим розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1879 від 12.10.2011, не дозволяється скидати у міську каналізацію речовини, які здатні захаращувати труби, колодязі, решітки або відкладатися на їх поверхнях (будівельне та побутове сміття, ґрунт, попіл, мочало, вата, ганчірки, солома, сніг, лід, харчові й тверді виробничі відходи, осади ЛОС, абразивні порошки та інші грубодисперсні зависі, гіпс, вапно, пісок, металева та пластмасова стружка, жири, смоли, мазут та ін.).

Згідно акту ЖЕД "Печерська брама" від 25.04.2016 залиття нежитлового приміщення сталося внаслідок засмічення загально будинкового стояка каналізаційної мережі з вини мешканців вище розташованих квартир №№ 57, 63, 69, 75, 81, 87, 99, 105 сторонніми предметами у каналізаційному стояку, а саме наповнювач до тваринного туалету у великій кількості.

Факт засмічення загальнобудинкового стояка каналізаційної мережі, сторонніми предметами та речовинами підтверджується також Актом виконаних робіт прочищення каналізаційних мереж від 16.05.2016 № 16/05 згідно якого 16.05.2016 представником виконавця ФОП «ОСОБА_8.» проведені роботи по прочищенню внутрішніх та зовнішніх каналізаційних мереж.

Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

На підставі вищевикладеного, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що залиття приміщень, які належать на праві власності позивачу, відбулось не з вини відповідача, а мешканців квартир, що розташовані вище по стояку внаслідок недбалої їх поведінки.

Таким чином, відсутні всі складові для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, а саме протиправність поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки - шкоду (збитки), їх наявність та розмір; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення збитків з відповідача, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, виходячи з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/19492/16, справу призначено до розгляду на 15.11.2016, витребувано додаткові документи. Зазначену ухвалу відповідач отримав 07.11.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, у позивача було достатньо часу на підготовку до судового засідання та надання до суду витребуваних судом доказів відповідно до ухвали від 26.10.2016, однак останній своїм правом не скористався, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 15.11.2016 розгляд справи було відкладено на 22.11.2016, на адресу позивача поштова кореспонденція була направлена 16.11.2016 та отримана 22.11.2016.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно колегія зазначає, що позивач з 07.11.2016 ( момент отримання ухвали про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду ) не вживав заходів для своєчасного розгляду справи, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, у зв»язку із чим місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки явка сторін не визнавалася обов'язковою судом першої інстанції, а участь в засіданні суду, як і інші права, передбачені ст. 22 є правом, а не обов'язком сторони.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/19492/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/19492/16 залишти без змін.

Матеріали справи № 910/19492/16 до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх