ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р.Справа № 922/1394/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 58456,74 грн.
за участю представників:

позивача - Соляник О.Ю., довіреність № 38-565/19 від 23.02.2015 р.

відповідача - ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правових

послуг від 22.05.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, яка складає 58456,74 грн.

Ухвалою суду від 28.04.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.05.2017 р. о 11:20.

Відповідач за вх. № 17205 від 25.05.2017 р. надав відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності згідно якої просив суд відмовити позивачу в задоволені позову в частині стягнення суми вартості нібито спожитої теплової енергії в період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року у зв'язку з закінченням строку позовної давності для звернення до суду.

У судовому засіданні призначеному на 29.05.2017 р. о 11:20 була оголошена перерва до 09.06.2017 р. о 12:10.

Позивач за вх. № 18922 від 08.06.2017 р. надав письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог по справі, які судом прийняті та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні призначеному на 09.06.2017 р. о 12:10 була оголошена перерва до 12.06.2017 р. о 14:35.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував у повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно позову позивач вказує, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2011-2012р.р., 2012-2013р.р., 2013-2014р.р., 2014-2015р.р. здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2, літ. "А-6", загальною площею 112,7 кв.м., які займав на підставі додаткової угоди №3 до договору оренди нежитлових приміщень № 4418 від 03.06.2011 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2. Факт використання відповідачем житлових приміщень на потреби господарської діяльності підтверджується актом обстеження №170/3028 від 11.03.2015р. Система опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку в АДРЕСА_2. Факт споживання відповідачем теплової енергії без достатніх підстав з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року підтверджується актами на включення та відключення опалення до приміщення відповідача в житловому будинку. Зазначені акти підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачем житлового будинку в м. Харкові. Сума вартості спожитої теплової енергії з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року без достатніх правових підстав за опалювальні періоди склала 58456,74 грн.

26.02.2014 р. між відповідачем та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради була укладена додаткова угода № 3 в якій була викладена інша редакція договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4418 від 03.06.2011 р. (надалі - договір).

Так, п.1.1. договору було передбачено, що Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) передає, а відповідач (орендар) приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху № 49, 50, 51 загальною площею 112,7м2 (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"", інвентаризаційна справа № 67461 від 04.10.2011 р.), далі "Майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, літ. "А-6" та знаходиться на обліку управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі Протоколу № 2 засідання комісії з проведення конкурсу на право укладання договору оренди на нежитлові приміщення від 23.05.2011 р.

Майно, яке є предметом цього договору, належить на праві комунальної власності територіальній громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.06.2013 р., виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області.

Пунктом 1.2. договору передбачалося, що майно передається в оренду з метою розміщення майстерні з ремонту електропобутових товарів.

Згідно п. 4.10. договору відповідач зобов'язувався здійснити в термін не більше 6 місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг, у т.ч. теплопостачання.

Між відповідачем та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 26.02.2014 р. був складений акт приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень. В акті приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень була зазначена коротка технічна характеристика приміщення, у т.ч. комунікації: електропостачання, теплопостачання.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, що на момент передачі відповідачу орендованого нежитлового приміщення у ньому була присутня система опалення.

З матеріалів справи вбачається, що система опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку в АДРЕСА_2 що підтверджується актом обстеження №170/3028 від 11.03.2015 р., актом обстеження № 170/3551 від 03.06.2015 р., та актами на включення та відключення опалення у вказаному житловому будинку.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 N 1268), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 N 169, який набув чинності з 09.12.2007).

Згідно з указаним Порядком дозволи на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання видаються відповідною комісією органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади, до складу якої входять представники органу місцевого самоврядування або виконавчої влади, районного (місцевого) житлового управління, власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, організації газопостачання, організації електропостачання, організації водопостачання, екологічної інспекції (за згодою), районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, пожежного нагляду (за згодою), місцевої установи (закладу), організації теплопостачання, проектної організації з опалення та теплопостачання, Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки МНС України.

Порядком передбачена можливість відключення від централізованого опалення за рішенням загальних зборів та за згодою всіх власників (уповноважених осіб) приміщень у житловому будинку.

Проте, відповідач не надав до суду дозволу міжвідомчої комісії на відключення нежитлових приміщень, які він орендував, від системи централізованого опалення.

При цьому суд зазначає, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати спожитої теплової енергії.

Таким чином, відповідач не надав доказів, які б засвідчували факт відключення спірного приміщення від мереж центрального теплопостачання відповідно встановленого Порядку та ненадання йому послуг з постачання тепла.

За таких обставин господарський суд відхиляє посилання відповідача на лист КП "Жилкомсервіс" № 9895/2/07-05 від 15.06.2011 р. щодо не обладнання нежитлових приміщень, які орендував відповідач, централізованими опалювальними приладами.

Крім того, суд зазначає, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 були продані ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26.06.2015 р. ОСОБА_1

31.05.2017 р. рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було винесено рішення по цивільній справі № 644/9615/16-ц за позовом КП "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. в розмірі 47958,73 грн., 3% річних у сумі 504,26 грн., індекс інфляції у сумі 2596,89 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Відповідно до Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу, а споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не укладав з Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" договір на постачання теплової енергії.

Згідно ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку розрахунок вартості теплової енергії здійснений розрахунковим способом з урахуванням теплового навантаження на потреби опалення та гаряче водопостачання згідно "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94, які затверджені Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993 року (розрахунок ОКТ/193 від 08.04.2015 р.).

Відповідно до розрахунку позивача сума вартості спожитої відповідачем теплової енергії з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року без достатніх правових підстав за опалювальні періоди склала 58456,74 грн.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не спростовано даний розрахунок позивача.

22.03.2017 р. позивачем була направлена відповідачу лист-вимога № 167-юр про сплату вартості безпідставно придбаної теплової енергії в сумі 58456,74 грн., яка утворилась за період з жовтня 2011 р. по жовтень 2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи вартість безпідставно придбаної теплової енергії у розмірі 58456,74 грн. відповідачем позивачу не була сплачена.

За наведених обставин, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, яка складає 58456,74 грн., є обґрунтованими.

Разом з тим, згідно матеріалів справи, відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та виходячи з положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування позовної давності у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, закон визначає дату перебігу позовної давності не лише з дня, коли особа дізналась про порушене право, а й з дня коли могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Пунктом 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. №10 визначено, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

У Цивільному кодексі України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), так і спеціальну позовну давність (стаття 258 Цивільного кодексу України), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність у три роки.

Проте, позивачем не надано до суду доказів про неможливість звернутися за захистом своїх порушених прав у встановлений законом термін.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення суми вартості спожитої теплової енергії в період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості спожитої теплової енергії за опалювальні періоди з жовтня 2014 року по квітень 2015 року (включно) у розмірі 19961,69 грн.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд на підставі ст. 49 ГПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову до суду у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог, яка становить 544,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про дату та місце народження в матеріалах справи відсутні) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 13, ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) суму вартості спожитої теплової енергії у розмірі 19961,69 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про дату та місце народження в матеріалах справи відсутні) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 313, ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) судові витрати зі сплати судового у розмірі 544,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині заявленого позову - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 14.06.2017 р.

Суддя Л.В. Шарко