У х в а л а

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоЖайворонок Т.Є.,
суддів:Берднік І.С., Ємця А.А.,-
розглянувши заяву Державної іпотечної установи (далі - ДІУ) про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 15 листопада 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 13 лютого 2017 року у справі № 910/6052/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - ПАТ «Дельта Банк») до ДІУ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, товариство з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», товариство з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів недійсними відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 листопада 2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13 лютого 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів недійсними задоволено. Визнано недійсним договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 4 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ДІУ. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 4 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ДІУ. Вирішено питання про судові витрати.

У травні 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ДІУ про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 15 листопада 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 13 лютого 2017 року у справі № 910/6052/16 з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 14 серпня 2001 року у справі № Д12/107, від 6 квітня 2005 року у справі № 14/259, від 19 квітня 2016 року у справі № 910/2161/15-г, від 9 березня 2017 року у справі № 911/4055/15, від 29 березня 2017 року у справі № 910/10917/16, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Як доказ невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, до заяви додано копії постанов Верховного Суду України від 15 квітня 2002 року у справі № Д-1-55 (02/105), від 19 серпня 2014 року у справі № 3-38гс14 та у справі № 3-59гс14, від 6 квітня 2016 року у справі № 3-84гс16.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що подана заява є необґрунтованою, її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ст. 11121 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, ст.ст. 11116, 11117, 11121 Господарського процесуального кодексу України,

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску справи № 910/6052/16 до провадження Верховного Суду України.

Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною.

Головуючий Т.Є. Жайворонок
Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець