ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 червня 2017 року Справа № 39/831-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І.- головуючого, Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
перевіривши матеріали касаційної скаргиСуб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017
у справі№ 39/831-07 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомСуб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4
доПриватного підприємства "Компанія "Ріно"
третя особа без самостійних вимог на предмет споруКомунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради
провизнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання право власності

ВстановиВ:

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 та доданих до неї документів, колегія суддів дійшла висновку, що вона не може бути прийнята Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Так, визначаючи розмір судового збору, який підлягає сплаті до державного бюджету, заявником не було враховано таке.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір ставок судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011, що набрав чинності 01.11.2011.

01.09.2015 набрав чинності Закон України від 22.05.2015 №484-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції від 03.09.2015) встановлено ставки судового збору у таких розмірах: за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду - 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що скаржник оскаржує постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 (якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 скасовано та прийнято нове рішення), у зв'язку з чим скаржник зобов`язаний сплатити судовий збір з позовної заяви, яка подана до місцевого господарського суду у 2007 році (порядок і розмір сплати державного мита в Україні було встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" який діяв на час подання позову до суду) та містить дві вимоги: про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру і не може становити менше за 122,40 грн. (мінімальної ставки держаного мита на час подання позовної заяви майнового характеру, яка становила 102 грн.).

У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

З урахуванням вищенаведеного розмір судового збору на момент подання касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду (відповідно до редакції Закону України "Про судовий збір" від 03.09.2015) має визначатися 120 відсотків ставки (державного мита), що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового та немайнового характеру.

За таких обставин, додана до матеріалів касаційної скарги квитанція № ПН 462 від 29.03.2017 про перерахування скаржником судового збору в сумі 113 грн. за подання касаційної скарги не може бути визнане судом належним доказом сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Відповідно до пункту 4 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 86, 108, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 39/831-07 Господарського суду Дніпропетровської області повернути без розгляду.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Т. Дроботова