РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа № 910/4378/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Руджен"
проскасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно
Представники:
від позивача: Хлівна Д. О. - представник за довіреністю;
від відповідача: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.03.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Руджен" про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 № 17481181 щодо реєстрації права власності ТОВ "Будівельна компанія "Руджен" на нерухоме майно загальною площею 177,2 кв.м по просп. Г. Гонгадзе, 3-Б.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем на підставі підроблених документів набуто та зареєстровано право власності на 60,3 м. кв., а також самовільно зайнято земельну ділянку, на якій здійснено прибудову до будинку по просп. Г.Гонгадзе, 3-Б, що є підставою для скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 № 17481181.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4378/17 та справу призначено до розгляду на 11.05.2017.

05.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло підтвердження на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2017, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання на невиконанням останнім вимог ухвали суду, розгляд справи відкладено на 06.06.2017.

Представник відповідача у судове засідання 06.06.2017 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

В судове засідання 06.06.2107 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 06.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2009 між Відділом приватизації комунального майна Подільського району міста Києва, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Руджен", як покупцем, укладено договорі купівлі-продажу нежилих приміщень (шляхом викупу) який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 9194, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення з № 1 по № 3 (групи приміщень № 2) ІІ поверху та приміщення № 1 по № 9 (групи приміщення № 3) ІІІ поверху (в літ. Б), загальною площею 116,90 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. Гонгадзе Георгія, 3Б, вартістю 365 463 грн 00 коп.

27.01.2010 між Відділом приватизації комунального майна Подільського району міста Києва, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Руджен", як покупцем, підписано акту прийняття-передачі, відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає продані 22.1.22009 нежилі приміщення з № 1 по № 3 (групи приміщень № 2) ІІ поверху та приміщення № 1 по № 9 (групи приміщення № 3) ІІІ поверху (в літ. Б), загальною площею 116,90 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. Гонгадзе Георгія, 3Б.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві" будинок 3-Б по проспекту Г.Гонгадзе у місті Києва знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва, передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.01.2015 № 50 "Про передачу на баланс та закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством "Керуюча компанія з управління та обслуговування нежитлового фонду Подільського району м. Києва" знаходиться на балансі КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва".

18.11.2016 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. здійснено запис за № 17481181 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Руджен" на нежилі приміщення з № 1 по № 3 (групи приміщень № 2) ІІ поверху та приміщення № 1 по № 9 (групи приміщення № 3) ІІІ поверху (в літ. Б), загальною площею 177,2 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. Гонгадзе Георгія, 3Б

Позивачем було проведено комісійне обстеження за участю представників відділу контролю за благоустроєм Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, в результаті якого встановлено наявність об'єкту самочинного будівництва (прибудову) по проспекту Г.Гонгадзе, 3-Б, а саме: до стіни лівого крила прибудови до приміщень, які частково перебувають у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Руджен" (приміщення на третьому поверсі), збудовано самовільну прибудову на два поверхи, вхід до якої знаходиться у внутрішньому дворі, а інший вхід безпосередньо через приміщення, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Руджен".

Позив зазначає, що відповідачем на підставі підроблених документів набуто та зареєстровано право власності на 60,3 м. кв., а також відбулось фактичне зайняття земельної ділянки, на якій здійснено прибудову до будинку по просп. Г.Гонгадзе, 3-Б.

З огляду на вищезазначене позивачем заявлено вимоги до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 № 17481181 щодо реєстрації права власності ТОВ "Будівельна компанія "Руджен" на нерухоме майно загальною площею 177,2 кв.м по просп. Г. Гонгадзе, 3-Б, у зв'язку з відсутністю правових підстав для набуття права власності на 60,3 м. кв., та самовільним зайняттям земельної ділянки, на якій здійснено прибудову до будинку по просп. Г.Гонгадзе, 3-Б.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

У відповідності до частин 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно зі статею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Таким чином, позивачем, з огляду на приписи норм статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, неправильно визначено спосіб захисту порушеного права.

У випадку якщо позивач, звертаючись до суду, обрав захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється, слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з приписів вищевказаних статей такий спосіб захисту цивільних прав як скасування запису державного реєстру, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, встановлених господарським та цивільним законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно та звертає увагу позивача, що зазначені дії вчиняються виключно держаним реєстратором у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статті 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з приписів вищевказаних статей, такий спосіб захисту цивільних прав як скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з тим що спірне нерухоме майно побудоване відповідачем на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є неефективним способом захисту прав та інтересів, так як не забезпечує їх реального захисту.

Разом з тим, за змістом положень розділу ІІІ Земельного кодексу України, правами на землю є: право власності; право користування землею (право постійного користування і право оренди); право земельного сервітуту; право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови.

Підстави набуття права на землю визначені нормами статті 116 Земельного кодексу України, згідно із якою громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення до Київської міської ради для отримання рішення про передачу (надання) земельної ділянки у користування відповідача, тобто не доведено існування у відповідача прав на земельну ділянку у встановленому Земельним кодексом України порядку, оскільки рішення Київської міської ради про затвердження проекту землеустрою та надання відповідачу земельної ділянки у власність чи користування в установленому Земельним кодексом України порядку не приймалося, відповідний договір оренди земельної ділянки з відповідачем не укладено.

Тоді як, відсутність у відповідача прав на відповідну земельну ділянку за умов її фактичного використання під розміщення нежитлових споруд може бути підставою для заявлення позивачем позову в порядку частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, якою передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

При цьому, статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстав заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника про витребування майна із чужого незаконного володіння, з метою відновити порушене володіння річчю.

Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором (так званий "титульний володілець"), який на момент пред'явлення позову не володіє цим майном. Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном, тобто, заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, що міститься в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-104цс13, вимога титульного володільця про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує віндикаційний позов.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, вимоги позивача про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 № 17481181 щодо реєстрації права власності ТОВ "Будівельна компанія "Руджен" на нерухоме майно загальною площею 177,2 кв.м по просп. Г. Гонгадзе, 3-Б, задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.06.2017

Суддя Н.Б. Плотницька