ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 909/1168/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Скрипчук О.С.

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 б/н від 06.04.2017р. (вх. № 01-05/1807/17 від 18.04.2017р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 р.

у справі 909/1168/16 (суддя Неверовська Л.М.)

за позовом: ФОП ОСОБА_2, с. Саджавка, Надвірнянський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Естейт Селлінг» м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк», м. Дніпро

про витребування у ТОВ «Естейт Селлінг» часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв.м., а саме приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв.м., №13 - площею 8,5 кв.м., № 14 - площею 16,8 кв.м., частина коридору IV площею 6,21 кв.м., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, АДРЕСА_1,

за участю представників:

від позивача: не з`явився (належно повідомлений);

від відповідача: не з`явився (належно повідомлений);

від третьої особи: не з`явився (належно повідомлений).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.05.2017 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суд від 18.05.2017р. відкладено розгляд справи на 14.06.2017р.

Сторони та третя особа у судове засідання участі уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення ухвали суду апеляційної інстанції про порушення провадження у справі від 20.04.2017р., списком згрупованих рекомендованих відправлень від 22.05.2017 р.

Відповідно до п 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Також у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 р. у справі №909/1168/16 (суддя Неверовська Л.М.) у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до відповідача: ТОВ «Естейт Селлінг», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування у ТОВ «Естейт Селлінг» часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв.м., а саме приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв.м., №13 - площею 8,5 кв.м., № 14 - площею 16,8 кв.м., частина коридору IV площею 6,21 кв.м., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, АДРЕСА_1 відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст. 387, 388 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) і зроблено висновок, що відповідач є власником спірного майна на підставі чинного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 р., укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТзОВ "Естейт Селлінг", а отже володіє ним на законних підставах, позивачем не доведено та не надано суду доказів, які б підтверджували перебування цього майна у незаконному володінні відповідача. Правомірність набуття права власності відповідачем за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 р., укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТзОВ "Естейт Селлінг", в тому числі на частку майна, якою володів позивач, встановлена судовими рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах №909/85/14, №909/892/16, а наявність правових підстав для відчуження спірної частки майна, що належала позивачу, також досліджувалась судом при розгляді вказаних справ. Позивач приймаючи у дар спірне майно, що перебувало під іпотекою, набув статус іпотекодавця, що в свою чергу передбачало можливість продажу такого майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

ФОП ОСОБА_2 не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права і неповністю висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, зокрема, про порушення своїх прав в результаті невиконання іпотекодержателем обов'язків, визначених ст.ст. 35, 36, 38 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV. Посилається на те, що не знала про обтяження майна іпотекою, а іпотекодержатель не повідомляв про намір продати майно та не надав можливості їй скористатись переважним правом на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Зазначає, що майно вибуло за відсутності волі апелянта та з порушенням його прав. Апелянт просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 р. у справі №909/1168/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач та третя особа не скористалися своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, та не надали відзивів на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

27.09.2007 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк та Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" укладено кредитний договір № LOS-KC-017, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 700000,00 доларів США для придбання комерційної нерухомості та 39614,46 доларів США для сплати страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних з кінцевим терміном повернення 25.09.17, а останній - повернути кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни встановлені цим договором.

На виконання п.А.5 Кредитного договору, 28.09.2007 р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (іпотекодавець) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (іпотекодержатель) укладений договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.7 цього договору, в забезпечення виконання зобов'язань Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" перед іпотекодержателем.

Пунктом 7 Договору іпотеки передбачено, що в забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за кредитним договором та іпотекодавцем зобов'язань за цим договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності наступне нерухоме майно (предмет іпотеки): нежитлові приміщення, побудовані з цегли, загальною площею 2 380,9 кв.м. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності. Нерухоме майно, зазначене в цьому пункті, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, а саме: приміщення І поверху площею 162,1 кв. м, приміщення ІІ поверху площею 716,1 кв. м, приміщення ІІІ поверху площею 752,6 кв. м, приміщення ІV поверху площею 750,1 кв. м. Цільове призначення предмету іпотеки: нежитлові приміщення.

28.08.2008 р. р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (даруватель) та ОСОБА_2 (обдарований) при наявній на це згоді іпотекодержателя (а.с.27) укладено договір дарування 17/1000 часток нежитлових приміщень, за умовами п. 1 якого даруватель подарував, а обдарований прийняв у дар 17/1000 часток нежитлових приміщень, площею 40,01 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно п. 6 договору обдарована набуває права власності на зазначені 17/1000 часток нежитлових приміщень з моменту прийняття дарунку.

Право власності на 17/1000 часток нежитлових приміщень зареєстроване позивачем 24.12.2008р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21392327 від 24.12.2008р. (а.с. 20).

В зв'язку з неналежним виконанням Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" своїх зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року у справі №5010/143/2012-8/9 задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" та звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення (цегла), загальною площею 2191,34 кв.м., що становить 912/1000, а саме приміщення 1 поверху площею 143,9 кв.м., приміщення 2 поверху площею 544,74 кв.м., приміщення 3 поверху 752,6 кв.м., приміщення 4 поверху 750,1 кв.м., що розташовані в будівлі за адресою АДРЕСА_1, Івано-Франківська область, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та зняттям з реєстраційного обліку в ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" предмету іпотеки, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LOS-KC-017 від 27.09.07 в розмірі 298 374,76 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 2 383 954 грн. 66 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.06.2013 змінений порядок виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року у справі № 5010/143/2012-8/9, а саме звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщенні (цегла), загальною площею 2189,4 кв. м., що становить 923/1000.

29.11.2013 р. на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 у справі № 5010/143/2012-8/9 між ПАТ КБ "ПриватБанк" (продавець) та ТОВ "Естейт Селлінг" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами продавець зобов'язався передати нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, Івано-Франківська область, загальною площею: 2 380, 9 кв. м, та яке має наступні характеристики: приміщення І поверху площею 162, 1 кв. м, приміщення ІІ поверху площею 716, 1 кв. м, приміщення ІІІ поверху площею 752, 6 кв. м, приміщення ІV поверху площею 750, 1 кв. м - у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти приміщення і сплатити за нього обумовлену грошову суму (а.с. 24).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.16р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 р., по справі №909/85/14 у задоволенні позову Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" до ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селлінг" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 2380,90 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області - відмовлено (а.с. 73-84, 102-106).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 р. у справі №909/892/16 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "Естейт Селлінг" та ПАТ КБ "ПриватБанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29 листопада 2013 року, в частині продажу ПАТ КБ "ПриватБанк" ТОВ "Естейт Селлінг" належних ОСОБА_2 17/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв.м, а саме: приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв.м, №13 - площею 8,5 кв.м, №14 - площею 16,8 кв.м, частина коридору IV площею 6,21 кв.м, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, АДРЕСА_1 - відмовлено (а.с. 99-101).

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив суд витребувати у ТОВ "Естейт Селлінг" частки нежитлових приміщень, загальною площею 40,01кв.м., а саме приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв.м., № 13 - площею 8,5кв.м., №14 - площею 16,8 кв.м., частина коридору IV площею 6,21 кв. м., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, АДРЕСА_1.

Як вбачається з позовної заяви, позивач обгрунтовував свій позов ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

Отже, за таких обставин суд має перевірити як наявність підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачених ст. 387 ЦК України, так і наявність підстав для такого витребування відповідно до вимог ст. 388 ЦК України.

Виходячи з положень зазначених норм, право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, можливість власника майна витребувати його із чужого незаконного володіння передбачена ст. 387 ЦК України та відбувається шляхом подання віндикаційного позову.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідач є власником спірного майна на підставі чинного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 р., укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селлінг", а, отже, володіє ним на законних підставах. Даний договір оскаржувався до суду, як в повному обсязі, так, і в частині продажу 17/1000 часток нежитлових приміщень, що належали ОСОБА_2, однак згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 р. у справі №909/892/16 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.16р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 р., по справі №909/85/14, не був визнаний недійсним.

Отже, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 р. укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Естейт Селлінг" є чинним, а ТОВ "Естейт Селлінг" є законним власником спірного майна. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Враховуючи наведене, позивачем не доведено та не надано суду доказів, які б підтверджували перебування цього майна у незаконному володінні відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Правомірність набуття права власності відповідачем за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 р. укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТзОВ "Естейт Селлінг", в тому числі на частку майна, якою володів позивач, встановлена судовими рішеннями у справах №909/85/14, №909/892/16, що не потребує доказування згідно ст. 35 ГПК України.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи вищезазначене, позивач, прийнявши майно згідно договору дарування, як новий власник майна прийняв всі права і обов'язки відповідно до договору іпотеки від 28.09.2007 р., набув статус іпотекодавця, що в свою чергу передбачало можливість продажу такого майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Отже, відчуження спірного майна за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 р. на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року у справі №5010/143/2012-8/9, згідно договору іпотеки від 28.09.2007 р. не може вважатись вибуттям майна з володіння позивача не з його волі.

Скаржник також посилається на те, що майно вибуло за відсутності волі апелянта, однак згідно ч. 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Тому, такі посилання апелянта є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до відповідача: ТОВ «Естейт Селлінг», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування у ТОВ «Естейт Селлінг» часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв.м., а саме приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв.м., №13 - площею 8,5 кв.м., № 14 - площею 16,8 кв.м., частина коридору IV площею 6,21 кв.м., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, АДРЕСА_1.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, у зв'язку із чим згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ФОП ОСОБА_2.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 19.06.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.