КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/2796/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Бакулін О.Ю. - представник за дов. б/н від 06.06.2017 року;

від відповідача: Михайлов В.Л. - представник за дов. №9 від 10.01.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017

у справі № 910/2796/17 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРПАТИГАЗ"

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРПАТИГАЗ" (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір про відступлення права вимоги №ВПВ/НА-1 від 08.08.2016 року є недійсним, оскільки договір від імені обох сторін підписаний однією і тією ж особою, скріплений печаткою ТОВ "Карпатигаз" (), з чого відображається відсутність наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року у справі № 910/2796/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року у справі №910/2796/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема договір про відступлення права вимоги укладено з порушенням ч. 3 ст. 238 Цивільного Кодексу Україну.

Так, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор спільної діяльності за ДСД № 3 від 10.06.2002 року та Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор спільної діяльності за ДСД № 493 від 24.03.2004 року діяло при укладенні договору відступлення права вимоги як комерційний представник у розумінні ст. 243 Цивільного Кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 26.04.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" було прийнято до провадження.

У судовому засіданні 06.06.2017 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.06.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" залишити без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

19.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як Оператор Спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування", ТОВ "Карпатигаз" та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу №15-105 (далі - договір №15-105), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

08.08.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як Оператор Спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування", ТОВ "Карпатигаз" та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРПАТИГАЗ" як Оператор спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №ВПВ/НА-1, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором купівлі - продажу природного газу №15-105 від 19.04.2016 року, укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс", в частині права вимоги одержання частини оплати за поставлений природний газ первісним кредитором боржнику згідно з умовами Основного договору у розмірі 10680000,00 грн. До нового кредитора переходить також право на стягнення штрафних санкцій та збитків за порушення виконання боржником своїх зобов'язань за основним договором пропорційно розміру оплати за поставлений природний газ, право вимоги якої передається за цим договором.

Відповідно до п. 1.1 цього договору первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором №15-105 купівлі-продажу природного газу від 19.04.2016 року, в частині права вимоги одержання частини оплати за поставлений природний газ первісним кредитором ТОВ «Нафтогаз-Альянс» згідно з умовами договору купівлі-продажу природного газу у розмірі 10 680 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20%. До Нового кредитора переходить також право на стягнення штрафних санкцій та збитків за порушення виконання ТОВ «Нафтогаз- Альянс» своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу пропорційно розміру оплати за поставлений природний газ, право вимоги якої передається за цим договором відступлення права вимоги.

Згідно п. 1.2 договору за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань останнього з оплати вартості природного газу, переданого за основним договором, штрафних санкцій та збитків, як це визначено у п.1.1 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір від імені Первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як Оператора Спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування", ТОВ "Карпатигаз" та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року було укладено в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони та від імені нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРПАТИГАЗ" як оператора спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року в особі ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності №12 від 01.08.2016 року, з другої сторони.

Спільна діяльність передбачена та регулюється главою 77 (ст.ст. 1130-1143) Цивільного Кодексу України. Комерційне представництво, у свою чергу, передбачене у статті 243 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 243 Цивільного кодексу України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності.

Отже, як правильно зазначено скаржником, комерційний представник у відповідності до Цивільного кодексу України при вчиненні правочину може виступати лише представником інших підприємців, на підставі договорів, укладених з кожним підприємцем окремо.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Відтак, просте товариство не є юридичною особою. Цим воно відрізняється від повного та інших господарських товариств (ст. 1132 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1135 Цивільного кодексу України, під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.

У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Таким чином договором визначається один або більше учасників, які наділяються правом вчиняти правочини та здійснювати інші юридично значущі дії від імені всіх учасників. Якщо учасники простого товариства обрали модель ведення справ, за якою хтось із них представляє інших у правовідносинах з третіми особами, то ця особа і буде оператором спільної діяльності. Вона веде і бухгалтерський, і податковий облік.

При веденні справ одним із учасників простого товариства він має діяти за принципами представництва, діяти добросовісно, в інтересах всіх учасників. Тобто, жодна зі сторін не має права вимагати виконання щодо себе особисто і відповідно не повинна вчиняти виконання безпосередньо щодо будь-якої іншої сторони (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 01.09.2016 року №922/334/16).

Таким чином, як правильно зазначено скаржником, Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» одночасно будучи оператором спільної діяльності за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 р. та оператором спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року, діє як представник у відносинах з третіми особами, що безпосередньо випливає зі змісту цих договорів та положень ст. 1135 Цивільного Кодексу України.

У відповідності до п. 4.3 Договору № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року у редакції за додатковою угодою №8 від 20.02.2014 року до цього договору, «ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює Сторона-3 (ТОВ «Карпатигаз»). Цим договором Сторона-1 та Сторона-2 надають Стороні-3 повноваження і права представляти інтереси спільної діяльності та вчиняти дії від імені спільної діяльності у взаємовідносинах з будь-якими державними органами і органами місцевого самоврядування, банками, підприємствами, установами та організаціями в Україні».

Тобто, Договором № 493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року ТОВ «Карпатигаз» надано саме повноваження бути представником під час ведення спільних справ, договором не визначено ТОВ «Карпатигаз» як комерційного представника.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частина 3 ст. 238 Цивільного кодексу України передбачає, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно зі ст. 243 Цивільного кодексу України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Комерційне представництво одночасно кількох сторін правочину допускається за згодою цих сторін та в інших випадках, встановлених законом. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю

Тобто, комерційне представництво являє собою діяльність, яка здійснюється особою самостійно на свій ризик і спрямована на систематичне одержання прибутку від надання послуг з представництва осіб при укладенні ними договорів у сфері підприємництва (аналогічна позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 18.12ю2008 року №16/403 пд).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» здійснюючи представництво за договорами про спільну діяльність не надає послуги та не одержує за це оплату від надання послуг з такого представництва інших учасників договорів про спільну діяльність.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з твердженням скаржника, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор спільної діяльності за ДСД № 3 від 10.06.2002 року та Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператор спільної діяльності за ДСД № 493 від 24.03.2004 року діяло при укладенні договору відступлення права вимоги як комерційний представник у розумінні ст. 243 Цивільного Кодексу України.

Щодо висновків суду першої інстанції, про наявність/відсутність негативних наслідків для Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» при укладенні договору про відступлення права вимоги, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

До встановлення дійсності/недійсності договору відступлення права вимоги відсутня юридична визначеність правовідносин відповідних сторін, зокрема позивач переббуває в стані непевності щодо особи на користь якої має бути виконано зобов'язання, а виконання за таких умов може привести до суттєвих негативних наслідків.

Окрім того, при укладенні договору відступлення права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» діє у тому числі і як оператор за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року, за яким він діє як представник інших учасників спільної діяльності.

Відповідно, Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» діючи як оператор спільної діяльності за ДСД №3 від 10.06.2002 року, представляє інших учасників спільної діяльності за цим договором.

Оскільки, договір відступлення права вимоги було укладено саме зі зловживанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» функціями представництва, інші учасники спільної діяльності матимуть право звернутися до суду за захистом свого порушеного права з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що договір відступлення права вимоги підписано двома особами на підставі повноважень, наданих Директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», тобто, фактично, від обох сторін договір відступлення права вимоги підписано на підставі повноважень однієї особи - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз».

Так, договір відступлення права вимоги № ВПВ/НАК-4 від 08.08.2016 року від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як Оператора Спільної діяльності між ПАТ «Укргазвидобування», ТОВ «Карпатигаз» та компанією МісенЕнтерпрайзіс АБ (Мі sen Enterprises AB) за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року підписано директором ТОВ «Карпатигаз» ОСОБА_4, який діє на підставі статуту, а від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТИГАЗ» як Оператор спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року - ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності № 12 від 01.08.2016 року.

Довіреність № 12 від 01.08.2016 року на підстіві якої діє ОСОБА_5 підписана директором ТОВ «Карпатигаз» ОСОБА_4

Тобто, директор ТОВ «Карпатигаз» ОСОБА_4 діє як представник юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз».

Відповідно до ч. І ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частина 3 статті 237 ЦК України передбачає, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 240 Цивільного кодексу України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо не встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Таким чином, директор ТОВ «Карпатигаз», надавши ОСОБА_5 довіреність, передоручив власні повноваження представника юридичної особи на підставі її статуту.

В той же час передоручення в розумінні ст. 240 Цивільного кодексу України можливо виключно на підставі договору або закону, але не статуту.

Відповідно до постанови Пленуму вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», статут є локальним нормативним актом, що виключає можливість передоручення повноважень директора іншій особі.

Положення ст. 203 Цивільного кодексу України встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей;

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 23.09.2014 року по справі №3-110гс14.

Таким чином, заперечення на апеляційну скаргу відповідача спростовуються вищевикладеним.

З огляду на викладене та враховуючи, що договір відступлення права вимоги було укладено зі зловживанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» функціями представництва, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, згідно п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 року по даній справі підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, в порядку п. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" - підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, покладаються: при відмові в позові - на позивача.

Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта, а при задоволенні апеляційної скарги - на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року у справі №910/2796/17 - скасувати та прийняти нове рішення, яким

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №ВПВ/НА-1 від 08.08.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як Оператор Спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування", ТОВ "Карпатигаз" та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" як Оператор спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРПАТИГАЗ" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ), або з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, 28/2, н/п №43 ), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 1600,00 грн (одна тисяча шістсот гривен 00 копійок) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРПАТИГАЗ" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ), або з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, 28/2, н/п №43 ), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 1760,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят гривен 00 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/2796/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді І.А. Іоннікова

А.Г. Майданевич