ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.06.2017 Справа №905/905/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Кащеєві А.О.

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка

про стягнення штрафу в сумі 49500,00 грн.

Представники сторін:

від позивача : не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні від 06.06.2017

оголошувалось перерву до 15.06.2017

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка про стягнення штрафу в сумі 49500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у жовтні 2016 року зі станції Курахівка Донецької залізниці відповідач згідно залізничної накладної №51575355 у вагонах №53530481 та №52570470 відправив вантаж вугілля кам'яне, марки Г- газовий, вологість не менш 8% на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, та на станції Енергодар Придніпровської залізниці проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вищезазначених вагонах не відповідає масі вказаній відправником у накладній, у зв'язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 49500,00грн, який він просить стягнути з відповідача.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.04.2017 порушено провадження по справі №905/905/17.

06.06.2017 на адресу суд від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній просив суд відмовити у задоволені позовних вимог; заява, в якій останній просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

14.06.2017 на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд розглянути справу без участі представника позивача. Клопотання судом задоволено.

Розгляд справи відкладався на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України. Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обовязками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

10.10.2016 зі станції Курахівка Донецької залізниці ТОВ Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (вантажовідправник) згідно залізничної накладної №51575355 у вагонах №53530481, №52570470 відправило вантаж вугілля кам'яне (марки Г- газовий, вологість не менш 8%) на станцію Енергодар Придніпровської залізниці.

При оформленні залізничної накладної №51575355 у вагоні №53530481 відповідачем вказано масу вантажу - 64000кг, у вагоні №52570470 відповідачем вказано масу вантажу - 66300кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

Як встановлено ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Зазначена залізнична накладна оформлена у встановленому законом порядку та за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

З огляду на положення статей 11 ЦК України та 174 ГК України вона є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обовязків.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

На станції Енергодар Придніпровської залізниці проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагонах №53530481, №52570470 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

Так, в перевізних документах на вагон №53530481 зазначено: нетто 64000кг, тара - 22900кг; виявилось при перевірці: нетто 62400кг, тара 22900кг, бр.85300кг, що менше даних вказаних у документі на 1600кг.

В перевізних документах на вагон №52570470 зазначено: нетто 66300кг, тара - 23300кг; виявилось при перевірці: нетто 65000кг, тара 23300кг, бр.88300кг, що менше даних вказаних у документі на 1300кг.

За наслідками контрольної перевірки станцією Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт РА №015090/920 від 13.10.2016.

У комерційному акті РА №015090/920 від 13.10.2016 в розділі Д зазначено, що перевірка вантажу здійснювалась на 100-т тензометричних вагонних вагах, згідно технічного паспорту 0213. Навал, вугілля кам'яне, марки г газовий, 0-100мм. Вологість не менш 8%. Відмітки в графі №7. Вантаж маркірується двома подовжніми борознами. Вантаження вище рівня бортів. Тара з бруса УДК №2805. Вагон по документу №53530481: Нт:64000кг. Тр:22900кг. При переважуванні виявилось Бр:85300кг, Тр:22900кг, Нт: 62400кг, що менш документу на 1600кг. Вагон по документу № 52570470: Нт:66300кг. Тр:23300кг. При переважуванні виявилось Бр:88300кг, Тр:23300кг, Нт: 65000кг, що менш документу на 1300кг. Вагони технічному та комерційному відношенню справні. Вантаження навалом, на рівні бортів, вантаж маркірований двома подовжніми борознами, без виїмок і поглиблень. Двері, люки закриті. Течі вантажу не має. Бракуючий вантаж у вагонах вміститися міг.

Згідно технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (зввт) №0213 станції Енергодар Придніпровської залізниці, якими було здійснено переважування, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 13.07.2003 року, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 19.12.2016.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт РА №015090/920 від 13.10.2016 підписаний належними особами у відповідності до п. 10 Правил складання актів.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1.Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Так, статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Наведений комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів ( стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 567/6855.

Провізна плата за перевезення вантажу у вагонах №53530481, №52570470 складає 4950,00грн.

До стягнення заявлений штраф у розмірі 49500,00грн. (24750,00грн. + 24750,00грн.) - у п'ятикратному розмірі вказаної плати по кожному вагону.

Відповідно до положень п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Так, відповідно до залізничної накладної №51575355 вантаж - вугілля кам'яне, вологість не менш 8% (графа №20).

Позивач у своїх поясненнях зазначив, що у даному випадку процент природної втрати вантажу повинен застосовуватись у розмірі 1% від маси нетто вантажу, оскільки у перевізному документу відповідачем не було зазначено "вантаж було завантажено у вологому стані", як то передбачено п.27 Правил видачі вантажів.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача, оскільки в накладній №51575355 зазначено, що вологість вугілля не менш 8%, отже вантаж був у вологому стані. Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу за накладною №51575355 є арифметично не вірним з огляду на наступне.

Сума норми природної втрати для вантажів у вологому стані за залізничною накладною №51575355 у вагоні №53530481 становить -1280кг, у вагоні №52570470 становить -1326кг, згідно комерційного акту РА №015090/920 від 13.10.2016 нестача вантажу за залізничною накладною №51575355 у вагоні №53530481 склала -1600кг (перевищує норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбачених для вантажів такого типу), у вагоні №52570470 склала -1300кг (не перевищує норму та граничного розходження визначення маси нетто, передбачених для вантажів такого типу).

З огляду на вищевикладене, у задоволені вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 24750,00грн. за накладною №51575355 (на вагон №52570470) слід відмовити; вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 24750,00грн. за накладною №51575355(на вагон №53530481) є правомірними.

Відповідно до ч.2 ст.233 ГК України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами п.6 розяснення №04-5/601 від 29.05.2002р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Також, судом прийнято до уваги, що відповідач здійснює свою господарську діяльність в с. Вовченка, Донецької області, яке згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015р. № 1275-р та наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визначене як район проведення антитерористичної операції.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, завантаження відправником вагону №53530481 не перевищувало його вантажопідйомність та не загрожувало безпеці руху на залізниці, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права, що передбачено ст.83 Господарського процесуального кодексу України, та зменшення штрафу на 50%, а саме до 12375,00грн.

Заява відповідача про застосування позовної давності судом не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст.257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю..

Статтею 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців..

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Так, подією, яка стала підставою для подання позову є неправильне зазначення відправником у залізничній накладній відомостей щодо маси вантажу, що засвідчено комерційним актом № РА 015090/920 від 13.10.2016.

В даному випадку обставини, що спричинили заявлені вимоги позивача, виникли 13.10.2016 (момент складання комерційного акту), позов поданий до господарського суду Донецької області 12.04.2017 (згідно поштового штемпеля на конверті), тобто без пропуску строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 11 квітня 2017 року Справа №910/2699/16.

В порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 25, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка про стягнення штрафу в сумі 49500,00 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (85621, Донецька область, с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд.1А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49602, м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.108, ) суму штрафу у розмірі 12375,00грн, витрати на оплату судового збору в розмірі 800,00грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 15.06.2017 оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.Є. Курило