ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа № 925/517/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Тіньківської сільської ради Черкаська обл., Чигиринський р-н., с. Тіньки

до відповідачів:

- товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» Черкаська обл., Чигиринський р-н., с. Тіньки

- ОСОБА_1 районної державної адміністрації Черкаська обл., м. Чигирин, вул. Б.Хмельницького, 26

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача: фермерське господарство «Деметра-15» Черкаська обл., м. Камянка, вул. 50-річчя Визволення, 80

про визнання правочину (договору оренди землі пай ОСОБА_2, 2,25 га) недійсним із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю;

від відповідачів (ТОВ): ОСОБА_4 за довіреністю;

(РДА): участі не брали;

третя особа: участі не брав.

Тіньківська сільська рада звернулася в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідачів: ТОВ «Тіньки» та ОСОБА_1 РДА про визнання правочину договору оренди землі №296 від 01.10.2008р., що укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та ТОВ «Тіньки» на право користування земельною ділянкою (кадастровий №:01:000:1212) пай ОСОБА_2 площею 2,25 га недійсним із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину.

В судовому засіданні:

представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав на порушення відповідачами земельного та спадкового законодавства при розпорядженні земельними ділянками у відумерлій спадщині (державний акт на землю гр. ОСОБА_2К.). Також посилається на судове рішення Чигиринського районного суду від 24.12.2014р. про визнання спадщини у вигляді земельної ділянки 2,25 га безхазяйним майном та передачу ділянки у власність територіальної громади с. Тіньки в особі Тіньківської сільської ради. Сільська рада зареєструвала за собою право власності на ділянку з 11.12.2015р. та звернулась з позовом до суду з мотивів порушення її права на користування ділянкою, оскільки РДА не мала права розпоряджатися земельною ділянкою приватної власності.

Представник відповідача (ТОВ) вимоги заперечив та вказав, що товариство користується спірною ділянкою на законних підставах, договір оренди землі чинний. РДА наділена правом розпорядження земельними ділянками, що складаються з невитребуваних паїв. Сільська рада натомість при переході права власності на спірну ділянку, не повідомила орендаря про важливу зміну обставин та істотних умов договору.

Представники відповідача ОСОБА_1 РДА та третьої особи ФГ «Деметра-15» в засідання не зявилися, витребувані документи не надали, вимоги не заперечили.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі доказами та матеріалами відповідно до приписів ст. 75 ГПК України.

Суд вважає, що сторони були належно повідомлені про час і місце розгляду справи.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

01.10.2008р. між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією (РДА) (надалі Відповідач 2) та ТОВ «Тіньки» (надалі - Відповідач) було укладено договір оренди землі №296 строком на 15 років. Предметом договору є земельні ділянки пайового фонду (в тому числі площа 2,25 га, пай гр. ОСОБА_2, нормативна грошова оцінка 22372 грн.), власники яких не реалізували свого права, та знаходяться на території Тіньківської сільської ради за межами населеного пункту (а.с. 7-9).

Станом на 01.10.2008р. спірна ділянка не знаходилась в пайовому фонді, оскільки був оформлений Державний акт на право приватної власності на землю серія ЧР 18-15-1216 від 12.04.2001р. на імя ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 16).

Позивач вважає, що ОСОБА_1 РДА діяла з перевищенням своїх повноважень та не мала права розпоряджатися земельною ділянкою приватної власності шляхом передачі її в строкове оплатне користування юридичній особі.

Рішенням Чигиринського районного суду від 24.12.2014р. у справі №708/1497/14ц (а.с. 11) спірна земельна ділянка 2,25 га, що обліковується за померлою гр. ОСОБА_2, визнана безхазяйним майном в порядку ст. 137 ЦК УРСР та передана у власність територіальної громади с. Тіньки Чигиринського району в особі Тіньківської сільської ради.

27.01.2015р. Тіньківською сільською радою на сесії прийнято рішення №38-11 про прийняття у комунальну власність територіальної громади відумерлу спадщину земельні ділянки, в тому числі 2,25 га після померлої ОСОБА_2 (а.с. 13).

11.12.2015р. Тіньківська сільська рада зареєструвала право комунальної власності на спірну ділянку 2,25 га з кадастровим номером :01:000:1212 (а.с. 12).

05.10.2016р. ОСОБА_1 РДА прийняла рішення №280 «Про припинення права користування земельними ділянками та розірвання договорів оренди землі, укладених з ТОВ «Тіньки» (а.с. 14).

Відповідачі рішення Чигиринського районного суду від 24.12.2014р. у справі №708/1497/14ц не оскаржували.

Відповідач (ТОВ) рішення ОСОБА_1 РДА №280 не оскаржував, але ухилився від його виконання з мотивів порушення Тіньківською сільською радою процедури припинення договору оренди землі.

Відповідачі відзиву на позов не надали.

На запитання головуючого представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони процесу є самостійними юридичними особами, що підтверджено записами в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Позивач є органом місцевого самоврядування та власником спірної земельної ділянки від імені громади села Тіньки Чигиринського району. Діяльність ради регламентована приписами Конституції України та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», земельним та цивільним законодавством.

1 відповідач товариство «Тіньки» є субєктом господарювання та чинним орендарем спірної ділянки, що перейшла у власність територіальної громади.

2 відповідач ОСОБА_1 РДА є органом виконавчої влади, установою з бюджетною формою фінансування. Діяльність РДА регламентована приписами Конституції України та ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», земельним та цивільним законодавством.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2008р. між ОСОБА_1 РДА та ТОВ «Тіньки» було укладено договір оренди землі пайового фонду (площа 2,25 га, пай гр. ОСОБА_2, нормативна грошова оцінка 22372 грн.), власники яких не реалізували свого права, та знаходяться на території Тіньківської сільської ради за межами населеного пункту.

Відносини між ними ґрунтуються на положеннях письмового оплатного двостороннього консенсуального строкового договору оренди земельної ділянки. Договірні відносини між сторонами регламентовані приписами та положеннями Цивільного, Господарського та Земельного кодексів України, ЗУ «Про оренду землі».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 02.04.2010р.) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній станом на 02.04.2010р.) місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Положеннями ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

27 січня 2015 року рішенням сесії Тіньківської сільської ради Чигиринського району земельну ділянку площею 2,25 га кадастровий номер ділянки :01:000:1212 в адмінінстраивних межах села - було прийнято у комунальну власність територіальної громади с Тіньки в особі Тіньківської сільської ради Чигиринського району.

ОСОБА_1 районною державною адміністрацією при укладенні спірного договору оренди землі порушені приписи ст.ст. 2, 9, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» і п. 12 «Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004р. №122», оскільки нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) - це умовні частки сільськогосподарських угідь, які не є землями державної чи комунальної власності, місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.

Надання сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією таких ділянок в оренду здійснюється лише у випадках, якщо між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства не проводився розподіл, або ж власник не взяв участь у такому розподілі земельних ділянок. Такі, дійсно нерозподілені (невитребувані) землі можуть бути передані в оренду тільки до моменту виділення земельної частки в натурі та отримання власниками паю державних актів на право власності на земельну ділянку.

В той же час, спірна земельна ділянка кадастровий номер :01:000:1212 не може відноситися до категорії нерозподілених (невитребуваних) паїв, оскільки вона вже була виділені в натурі на місцевості, прийнято рішення про передачу її у власність громадянину та її власник вже отримав відповідні правовстановлюючі документи - Державний акт про право приватної власності на землю.

Суд враховує, що згідно приписів ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, сторони вправі укладати будь який договір, який прямо і не передбачений цивільним законодавством, проте такий повинен відповідати вимогам цивільного законодавства та основним засадам і принципам цивільного права. Однак, свобода договору не є абсолютною, а обмежується вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимогами розумності та справедливості.

Підстави визнання недійним договору викладені в ст.ст. 203, 215 ЦК України. В даному випадку ОСОБА_1 РДА, не переконавшись в обтяженнях спірної земельної ділянки 2,25 га кадастровий №:01:000:1212, з перевищенням повноважень передала спірну ділянку в строкове оплатне користування ТОВ «Тіньки»

Згідно приписів ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Представник позивача зробив наголос саме на цих обставинах в ході судового розгляду справи.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідач заперечує позов з мотивів, що сільська рада не повідомила його своєчасно про зміну власника ділянки, а відповідач підставно користується ділянкою для товарного вирощування сільгосппродукції на підставі договору оренди землі. Ці твердження суд не враховує при прийнятті рішення, оскільки в орендодавця ОСОБА_1 РДА - на момент укладання договору не було законного права передавати спірну ділянку приватної власності площею 2,25 га в оренду третім особам поза волею власника.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини в суспільстві приписи ст. 124 Конституції України.

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Суд враховує, що з-за особливостей приведення сторін в первісне становище договір оренди землі не може визнаватися недійним з моменту укладення, а лише на майбутнє, з урахуванням призначення земельної ділянки, сівозміни тощо.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Позивачем використано належний спосіб захисту порушеного права при зверненні з позовом з урахуванням приписів ст.ст. 15-16 ЦК України. Відповідно вимог ст. 216 ЦК України мають бути застосовані наслідки недійсності правочину за заявою заінтересованої особи у виді передачі спірної ділянки власнику громаді села Тіньки в особі Тіньківської сільської ради.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідачів порівну та стягнути на користь позивача по 800 грн. судового збору з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі №296 від 01.10.2008р. (з моменту набрання судовим рішенням законної сили, з урахуванням закінчення циклу сільськогосподарських робіт в 2017р.), що укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією, м. Чигирин, вул. Б.Хмельницького, 26, , номер рахунку в банку невідомий

та товариством з обмеженою відповідальністю «Тіньки», с. Тіньки Чигиринського району, , номер рахунку в банку невідомий

та зобовязати відповідача ТОВ «Тіньки» передати ділянку 2,25 га сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Тіньківської сільської ради, кадастровий номер ділянки :01:000:1212

позивачу - Тіньківській сільській раді, с. Тіньки Чигиринського району,

Стягнути з відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки», с. Тіньки Чигиринського району, , номер рахунку в банку невідомий

на користь Тіньківської сільської ради, с. Тіньки Чигиринського району, , номер рахунку в банку невідомий

800 грн. судового збору.

Стягнути з відповідача: ОСОБА_1 районної державної адміністрації, м. Чигирин, вул. Б.Хмельницького, 26, , номер рахунку в банку невідомий

на користь Тіньківської сільської ради, с. Тіньки Чигиринського району, , номер рахунку в банку невідомий

800 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 12.06.2017р.

Суддя Г.М. Скиба