РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/6705/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"

про стягнення 78461,31 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 (за дов.);

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 19.06.2017 на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" про стягнення заборгованості за договором № 19 суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна від 01.09.2014 в сумі 78 461, 31 грн.

Ухвалою суду від 27.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6705/17, розгляд останньої призначено на 29.05.2017.

Ухвалою суду від 29.05.2017 розгляд справи відкладено на 19.06.2017.

Через відділ канцелярії господарського суду 19.06.2017 позивачем було подано довідку про розмір заборгованості відповідача.

У судове засідання 19.06.2017 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача в судове засідання 19.06.2017 з'явився та надав суду усні пояснення по суті справи, в яких заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 19 суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна від 01.09.2014, в частині сплати орендних платежів та відшкодування комунальних послуг за період з 21.09.2016 по 20.04.2017.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, 01.09.2014 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, яка змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (Суборендар) було укладено Договір суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19, відповідно до умов якого Орендар передав, а Суборендар прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди (суборендоване майно), згідно з п.1.2 даного Договору, з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування.

Об'єкт суборенди згідно даного Договору загальною площею 5,0 кв.м., складається з майданчика площею 4,0 кв.м. на даху будинку для встановлення башти висотою 8 м та частини приміщення площею 1 кв.м. для розміщення шафи телекомунікаційного обладнання базової станції. Об'єкт суборенди знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Геофізичні координати: 50 N 22' 5".030 Е 36' 26" (п.п. 1.2, 1.3 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору, орендар є власником зазначеного майна на підставі Договору оренди № 01.09.2014 від 01.09.2014.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що датою початку використання об'єкту суборенди суборендарем згідно з договором, є дата підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту суборенди, що з моменту його належного підписання сторонами є невід'ємною частиною договору. Обов'язок по складанню акту лежить на орендареві, акт підписується в двох екземплярах, по одному екземпляру для кожної зі сторін.

Відповідно до п. 5.2 Договору розмір суборендної плати за місяць, за погодженням сторін, складає 7060 грн. 00 коп.

Сума суборендної плати за поточний період сплачується суборендарем до 20 числа поточного місяця, в сумі вказаної в 5.2 договору, самостійно на підставі договору. Нарахування суборендної плати починається з моменту підписання сторонами Акту 1, згідно з договором. (п.п.5.3, 5.4 Договору)

В п. 6.3. Договору Сторонами погоджено, що Суборендар зобов'язаний відшкодовувати Орендарю витрати за спожиту є. ектроенергію обсяги яких визначаються згідно показників електролічильника встановленого Суборендарем та за діючими тарифами місцевої енергопостачаючої компанії .Підставою для вілшкодування таких витрат є належним чином оформлений рахунок Орендаря, Акт зняття показників лічильника (належним чином підписані сторонами) Акт виконаних робіт (належним чином підписаний сторонами).

У п.п.8.1, 8.2 Договору зазначено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.08.2015. У випадку, якщо жодна зі Сторін за один календарний місяць до закінчення строку дії даного Договору не виявить намір про його припинення, договір вважається продовженим на той же самий строк, але не більше ніж 3 роки з моменту підписання.

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що за прострочення строків платежів згідно даного Договору Суборендар сплачує Орендареві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 Орендар передав, а Суборендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди, загальною площею 5,0 кв.м., що складається з майданчика площею 4,0 кв.м. на даху будинку для встановлення башти висотою 8 м та частини приміщення площею 1 кв.м. для розміщення шафи телекомунікаційного обладнання базової станції, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Актом прийому - передачі об'єкту суборенди від 01.09.2014.

01.02.2017 між сторонами був підписаний Акт звірки заборгованості за електроенергію по Договору суборенди № 19 від 01.09.2014, в якому Сторони дійшли згоди, що станом на 01.02.2017 та від початку дії договору, сума заборгованості Суборендаря перед Орендарем за спожиту електроенергію складає 57 038 грн. 76 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період з 21.09.2016 до 20.04.2017 та відшкодування витрат за спожиту електроенергію. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 49 420 грн. 00 коп. та заборгованість по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію у розмірі 57 038, 76 грн. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" 3% річних у розмірі 490 грн. 87 коп. та пеню у розмірі 4 593 грн. 42 коп.

Внаслідок укладення Договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 Орендодавець передав, а Суборендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди, загальною площею 5,0 кв.м., що складається з майданчика площею 4,0 кв.м. на даху будинку для встановлення башти висотою 8 м та частини приміщення площею 1 кв.м. для розміщення шафи телекомунікаційного обладнання базової станції, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Актом прийому - передачі об'єкту суборенди від 01.09.2014, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відповідно до п. 5.2 Договору розмір суборендної плати за місяць, за погодженням сторін, складає 7060 грн. 00 коп.

Сума суборендної плати за поточний період сплачується суборендарем до 20 числа поточного місяця, в сумі вказаної в 5.2 договору, самостійно на підставі договору. Нарахування суборендної плати починається з моменту підписання сторонами Акту 1, згідно з договором. (п.п.5.3, 5.4 Договору)

Суборендар зобов'язаний відшкодовувати Орендарю витрати за спожиту є. ектроенергію обсяги яких визначаються згідно показників електролічильника встановленого Суборендарем та за діючими тарифами місцевої енергопостачаючої компанії . Підставою для вілшкодування таких витрат є належним чином оформлений рахунок Орендаря, Акт зняття показників лічильника ( належним чином підписані сторонами) Акт виконаних робіт(належним чином підписаний сторонами) (п. 6.3. Договору).

Судом встановлено, що 01.02.2017 між сторонами був підписаний Акт звірки заборгованості за електроенергію по Договору суборенди № 19 від 01.09.2014, в якому Сторони дійшли згоди, що станом на 01.02.2017 та від початку дії договору, сума заборгованості Суборендаря перед Орендарем за спожиту електроенергію складає 57 038 грн. 76 коп.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за Договором суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 по орендній платі за період 21.09.2016 до 20.04.2017 становить 49 420 грн. 00 коп., а заборгованість по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію станом на 01.02.2017 становить 57 038 грн. 76 коп.

До матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 по орендній платі у розмірі 49 420 грн. 00 коп. та заборгованості по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію у розмірі 57 038 грн. 76 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі та не здійснив відшкодування за спожиту електронергію, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 49 420 грн. 00 коп. та щодо стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію у розмірі 57 038 грн. 76 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4 593 грн. 42 коп. пені за період прострочення з 21.09.2016 по 20.04.2017, 490 грн. 87 коп. 3 % річних за період прострочення з 21.09.2016 по 20.04.2017.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня (ст. 3).

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позовна заява містить розрахунок суми пені згідно п. 11.2. договору, при перевірці якого судом встановлено, що позивачем було допущено арифметичні неточності при його здійсненні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у відповідності до п. 11.2 договору в розмірі розрахованому судом - 4 409 грн. 79 коп., оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних за період прострочення з 21.09.2016 по 20.04.2017 підлягають задоволенню в обсязі визначеному позивачем. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних, нарахованих позивачем, судом встановлено, що позивачем правильно здійснений вказаний розрахунок.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки щодо оплати орендних платежів та відшкодування витрат за спожиту електроенергію, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Новітні Технології" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А; ідентифікаційний код 30753866) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 49 420 (сорок дев'ять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 57 038 (п'ятдесят сім тисяч тридцять вісім) грн. 76 коп. заборгованості за спожиту електроенергію, 490 (чотириста дев'яносто) грн. 87 коп. 3 % річних, 4 409 (чотири тисячі чотириста дев'ять) грн. 79 коп. пені та 1 597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім) грн. 37 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2017

Суддя І. В. Усатенко