ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017р. Справа № 914/630/17

За позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 24 313, 18 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Чижович І.З. - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін присутнім у судових засіданнях роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 24 313, 18 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2017 року порушено провадження у справі та призначено розгляд на 04.05.2017 року.

В судовому засіданні 04.05.2017 року судом оглянуто оригінали документів, які долучені позивачем до матеріалів справи. На задоволення усного клопотання сторін строк розгляду справи продовжено та оголошено перерву в судовому засіданні до 12.06.2017 р.

В продовженому судовому засіданні 12.06.2017 року представник позивача позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи, запереченні на відзив (вх. 20437/17) та поясненнях наданих в судовому засіданні. Свої позовні вимоги обґрунтував не виконанням відповідачем договірних зобов'язань зокрема в частині своєчасної оплати за орендований об'єкт, а також заперечує проти застосування строку позовної давності з причин не надходження від відповідача відповіді на претензію, як вважає він є визнанням ним зазначеної у ній заборгованості та стверджує, що позовна давність відповідно з 31.07.2015 р. та 17.08.2015 р. щодо стягнення заборгованості переривалась.

Представник відповідача в продовженому судовому засіданні 12.06.2015 року щодо позовних вимог заперечив з підстав та мотивів викладених у своєму письмовому відзиві (вх. 15735/17) на позов та усних поясненнях наданих в судовому засіданні. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ним не використовувався об'єкт оренди з 01.04.2011 р. по 01.11.2016 р. у зв'язку з неможливістю погодити проект, відповідно підстав сплачувати за літній майданчик площею 72,0 кв.м. по пр. Червоної Калини, 68 у м. Львові у нього не було та зазначає що даною площею не користувався. Вказане підтверджує відповіддю Сихівської районної адміністрації ЛМР № 34-3449 від 27.04.2017 р., яка надавалась на запит ФОП ОСОБА_1 від 19.04.2017 р. Відповідачем на адресу суду подано заяву про застосування строку позовної давності (вх. 15736/17), яку просить задоволити.

В судовому засіданні 12.06.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

02.10.2012 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (надалі Орендар) було укладено договір оренди № 115-12 на право тимчасового користування окремими конструктивними об'єктами соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення.

Відповідно до п. 2.1.1 предметом цього договору є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремим конструктивним елементом благоустрою комунальної власності на розміщення літнього майданчика без прив'язки до стаціонарного об'єкта ресторанного господарства площею 72,0 кв.м. (тротуар, газон,тощо) за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2.2.2 Договору визначено обов'язок Орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати Орендодавцю вартість оренди окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними згідно з Положенням про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об'єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення.

Згідно п. 3.2 договору, Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування об'єктом площею 72,0 кв.м. щомісячно до 25 числа поточного місяця.

Відповідно до розділу 7 Договору термін дії договору встановлено з 01.04.2012 р. до 01.11.2016 р. (5 сезонів).

Однак, відповідачем не належно виконувались свої договірні зобов'язання в частинні оплати, а саме орендна плата вносилась невчасно та не в повному обсязі, тому станом на 16.03.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 24 313,18 грн., що стало причиною звернення з даним позовом до суду та яку останній просить стягнути на його користь.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.10.2012 року укладено договір оренди № 115-12 на право тимчасового користування окремими конструктивними об'єктами соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення, згідно умов якого відповідач отримав права на тимчасове користування окремим конструктивним елементом благоустрою комунальної власності на розміщення літнього майданчика без прив'язки до стаціонарного об'єкта ресторанного господарства площею 72,0 кв.м. (тротуар, газон,тощо) за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 68 та зобовязувався сплачувати позивачу плату за користування даним об'єктом щомісячно до 25 числа поточного місяця. Даний договір укладено на строк з 01.04.2012 р. до 01.11.2016 р. (5 сезонів).

Однак, відповідачем не належно виконувались свої договірні зобов'язання в частинні оплати, а саме орендна плата вносилась невчасно та не в повному обсязі, що стало причиною звернення з даним позовом до суду про стягнення заборгованість з відповідача в сумі 24 313,18 грн.

Відповідачем в процесі розгляду справи заявлено заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (стаття 260 Цивільного кодексу України).

Стаття 256 Цивільного кодексу України, зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач був обізнаний про порушення свого права та мав змогу звернутися протягом перебігу позовної давності, до суду з позовом, однак як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо оплати за період з 01.04.2012 року по 01.11.2016 року були заявлені позивачем 29.03.2017 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

Згідно частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, тому пропуск позовної давності є підставою для відмови в частинні позовних вимог за період з 01.04.2012 року по 01.04.2014 року.

Як вбачається із позовних вимог, матеріалів справи, а також враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволенні частково, а саме в сумі 16 281,53 грн. за період з 01.04.2014 р. по 01.11.2016 р.

Доводи відповідача в спростування позовних вимог, а саме не використання орендованого об'єкту та не сплата орендної плати у зв'язку із не затвердженням орендарем проекту літнього майданчика є безпідставні та не обґрунтовані і не заслуговують на увагу суду, оскільки уклавши Договір № 115-12 відповідач взяв на себе обов'язок по сплаті орендної плати та використанні об'єкти згідну умов договору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (79038, АДРЕСА_2, ідн. код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) - 16 281,53 грн. основної заборгованості та 922,79 грн. - судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 13.06.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.