ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р.Справа № 923/196/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран

(на підставі розпорядження керівника апарату суду від 13.06.2017 року №494 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.06.2017 року б/н)

при секретарі судового засідання: І.В. Іванові

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача не зявився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Херсонської області від 11.05.2017 року

у справі № 923/196/17

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України"(Адміністрація Херсонського морського порту)

до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

про стягнення 175560,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Херсонського морського порту) звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про стягнення 120267,60 грн. заборгованості, 30379,92 грн. пені, 6029,85 грн. 3% річних, 18883,43 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 30.01.2015 року №20P/7-П-ХЕФ-15, укладеного між сторонами, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість, на яку нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Відповідач у відзиві на позов, зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 11.05.2017 року (суддя Гридасов Ю.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 15.05.2017 року, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 2633,41 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 22.05.2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.06.2017 року (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року дану справу прийнято в іншому складі колегії суддів, а саме: головуючого судді Туренко В.Б., суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

14.06.2017 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справу на більш пізній термін, у звязку з тим, шо фахівці, які мають достатню кваліфікацію та обізнані з матеріалами справи, з обєктивних причин не можуть прийняти участь у судовому засіданні.

Вказане клопотання розглянуто судовою колегією в судовому засіданні 15.06.2017 року та відхилено, з огляду на відсутність доказів неможливості прибуття представника відповідача в призначене судове засідання та з урахуванням того, що в силу норм ГПК України явка представників сторін не є обовязковою та не була визнана такою судом апеляційної інстанції.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

30.01.2015 року між ДП "АМПУ" в особі Херсонської філії ДП "АМПУ" (Адміністрація Херсонського морського порту) (Підрядник) та ДП "Херсонський морський торговельний порт" (Замовник) укладено договір № 20Р/7-П-ХЕФ-15, згідно п.п. 1.1., 1.2. якого підрядник зобовязався протягом строку дії даного Договору надавати послуги з ремонту підіймально-транспортного устаткування, плавучих засобів, металевих конструкцій та устаткування спеціальної призначеності Замовника у відповідності до вимог чинного законодавства України, а Замовник в свою чергу зобовязався прийняти надані Підрядником послуги й оплатити їх відповідно до умов даного Договору, а також оплатити вартість використаних матеріалів (запасних частин) Підрядника.

Відповідно до п.п. 1.3., 2.1. Договору послуги по даному Договору надаються спеціалістами портових майстерень Херсонської філії ДП АМПУ (Адміністрації Херсонського морського порту). Послуги по даному Договору надаються на підставі письмових заявок Замовника.

У п.п. 3.1.2., 3.1.4., 3.1.5. Договору Замовник зобовязався:

-прийняти надані Підрядником послуги по ОСОБА_2 здачі - прийняття робіт (наданих послуг) протягом 10 (десяти) робочих днів з дати його отримання. При відсутності протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту одержання зазначеного ОСОБА_2 письмової заяви від Замовника про неможливість підписання ОСОБА_2 з зазначенням причини відмови та у разі підписання зазначеного ОСОБА_2 послуги вважаються прийнятими в повному обсязі та без зауважень згідно ОСОБА_2 здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаного Підряднику в односторонньому порядку;

- сплачувати рахунки Підрядника у повному обсязі в строки, визначені в даному Договорі;

-оплачувати вартість використаних матеріалів (запасних частин) Підрядника в строки та в порядку, що передбачені умовами даного Договору.

За приписами п.п. 3.2.8. Договору Підрядник має право вимагати від Замовника оплатити вартість фактично наданих послуг, використаних матеріалів (запасних частин) Підрядника, а також компенсувати вартість матеріалів (запасних частин), замовлених Підрядником для надання послуг, у разі розірвання даного Договору за ініціативою Замовника.

За змістом п. 4.3. Договору оплату наданих послуг по даному Договору Замовник здійснює на підставі рахунка (рахунка-фактури) Підрядника протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту підписання ОСОБА_2 здачі-прийняття робіт (наданих послуг), який складається згідно фактичних витрат матеріалів та робочої сили.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що в разі порушення термінів оплати наданих послуг Підрядник має право стягнути з Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

В силу п. 5.4. Договору Підрядник, у разі порушення термінів оплати наданих послуг Замовником, має право відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України стягнути з останнього суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з суми простроченого платежу.

Згідно п. 6.1. Договору, останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині взаєморозрахунків до моменту повного виконання сторонами зобовязань за договором. Сторони погодили, що умови даного договору застосовуються до правовідносин, що виникли між ними з 1 січня 2015 року.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (а.с. 14-16).

В матеріалах справи містяться численні заявки відповідача на проведення ремонту (а.с. 26-40).

Після виконання робіт, позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату від 30.04.2015 року №3111 на суму 43117,40 грн., від 30.04.2015 року №3121 на суму 1321,62 грн., що загалом становило 44439,02 грн.

Як вбачається з платіжного доручення від 19.05.2015 року №2009, відповідачем перераховано позивачу 44439,01 грн., тобто заборгованість перед позивачем за виконання робіт у квітні 2015 року склала 0,01 грн.

Також, в матеріалах справи наявні підписані з боку двох сторін акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2015 року №4245 на суму 1261,87 грн., від 30.06.2015 року №4250 на суму 119005,72 грн. та рахунки на оплату від 30.06.2015 року №4796 на суму 1261,87 грн., від 30.06.2015 року №4814 на суму 119005,72 грн., що загалом становить 120267,60 грн.

Вказані рахунки відповідачем не оплачені, у звязку з чим позивач звертався до відповідача з претензією від 13.10.2016 року за вих. № 26-03-26/2/8 щодо сплати існуючої заборгованості, однак означена претензія залишилась поза увагою відповідача, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні, які нараховані відповідно до п.п. 5.3., 5.4. договору від 30.01.2015 року №20Р/7-П-ХЕФ-15.

За приписами ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобовязання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобовязання в свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобовязаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вже зазначалося вище, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2015 року №4245 на суму 1261,87 грн., від 30.06.2015 року №4250 на суму 119005,72 грн., на підставі яких відповідачу були виставлені рахунки на оплату від 30.06.2015 року №4796, №4814 підписані з боку відповідача без зауважень, а тому доводи скаржника стосовно того, що в цих актах вказані роботи, які відсутні в договорі від 30.01.2015 року №20Р/7-П-ХЕФ-15 є безпідставними.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 120267,60 грн. основного боргу є цілком обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1-2 ст. 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 6 ст. 223 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за період з 09.07.2015 року по 09.01.2016 року дійшла висновку, що позивачем вірно нараховано пеню у розмірі 30379,92 грн., яка цілком правомірно стягнута судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, а відтак доводи скаржника щодо відсутності підстав для стягнення пені не приймаються до уваги судовою колегією.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія, перевіривши розрахунки позивача інфляційних та 3% річних, дійшла висновку, що вони зроблені вірно, а відтак місцевий господарський суд цілком правомірно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 18883,43 грн. інфляційних та 6029,85 грн. 3% річних, у звязку з чим доводи скаржника щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних та 3% річних не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий за апеляційний перегляд не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 11.05.2017 року у справі № 923/196/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 19.06.2017 року

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран