ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 910/4478/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Бондар С.В. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017

зі справи № 910/4478/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укргеоекологія", м. Харків (далі - Позивач),

до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"(далі - Відповідач)

про стягнення 140 239,59 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

Позивача - не з'яв.,

Відповідача - Поника В.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення: 85 589, 20 грн. основного боргу; 3% річних у сумі 4 495, 19 грн.; "інфляційних втрат" у сумі 50 155, 20 грн. - за договором надання послуг з проведення геолого-економічної оцінки експлуатаційних запасів питних підземних вод від 06.03.2013 № 314 (далі - Договір).

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2016 (суддя Підченко Ю.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 (колегія суддів у складі: Дикунська С.Я. - головуючий, Жук Г.А. і Мальченко А.О.): позов задоволено; з Відповідача стягнуто на користь Позивача зазначені суми, а також судовий збір у сумі 2 103,59 грн.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відповідач просить скасувати оскаржувані рішення попередніх судових інстанцій з даної справи та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. У письмових поясненнях до касаційної скарги Відповідач просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. Скаргу мотивовано незаконністю згаданих судових рішень, прийняттям їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

Відповідачем як замовником і Позивачем як виконавцем укладено Договір, за умовами якого:

- виконавець зобов'язується за технічним завданням замовника надати послуги з проведення геолого-економічної оцінки експлуатаційних запасів питних підземних вод ділянки "Новосільська" Північно-Сиваського родовища (свердловини №№ 5238, 5239), а замовник зобов'язується прийняти надані послуги та сплатити за них (пункт 1.1);

- вартість послуг, що виконуються за цим договором (далі - Послуги), згідно з кошторисом (додаток № 2) складає 207 000, 36 грн., ПДВ - 41 400, 07 грн., всього - 248 400, 43 грн. (пункт 3.1);

- розрахунок за надані Послуги проводиться замовником на банківський рахунок виконавця за рахунком-фактурою на оплату Послуг, складеним на підставі підписаних сторонами актів приймання-здачі наданих послуг, протягом 40 календарних днів від дати підписання сторонами таких актів (пункт 4.1);

- здача наданого виконавцем етапу послуг та приймання їх замовником оформлюється актом приймання-здачі наданих послуг відповідно до етапу з урахуванням технічних вимог та календарного плану (пункт 5.7);

- замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити надані виконавцем Послуги (пункт 6.1.7);

- Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, за умови наявності коштів у фінансовому плані замовника (пункт 10.1).

Виконавець виконав свої зобов'язання за Договором належним чином, а Замовник свої зобов'язання з оплати Послуг не виконав.

Так, за результатами надання Послуг по 1 етапу Договору Позивачем передано Відповідачу проект на проведення геолого-економічної оцінки експлуатаційних запасів питних підземних вод, у тому числі дослідно-промислову розробку та проект на дослідно-промислову розробку, що підтверджується належними доказами у справі. Мотивованої відмови від приймання виконаних робіт від Відповідача не надходило, обсяг робіт погоджений сторонами, недоліків під час виконання робіт Відповідачем не виявлено.

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано та зазначено таке.

Надання Послуг за Договором підтверджується актом від 09.12.2013 №1 приймання-передачі наданих послуг за Договором, підписаним зі сторони Позивача в.о. директора Чухлєб О.П., зі сторони Відповідача - заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ ОСОБА_7 та скріпленим печатками сторін.

Доводи Відповідача стосовно можливої відсутності у ОСОБА_7 відповідних повноважень щодо підписання даного акта не підтверджуються доказами, так само як і надіслання Позивачеві мотивованої відмови від підписання того ж акта. Посилання Відповідача на призначення ОСОБА_7 керівником Відповідача "особами, які його (тобто ДАТ "Чорноморнафтогаз") захопили", не знаходять підтвердження.

Не приймаються доводи Відповідача про те, що через тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим були втрачені установчі документи та печатка Відповідача, а також доступ до реєстру укладених Відповідачем договорів та оригіналів документів. З моменту підписання згаданого акта від 09.12.2013 № 1 і до часу, коли Відповідач мав виконати свої зобов'язання за Договором, тобто 17.01.2014 (згідно з пунктом 4.1 цього договору), не існувало ніяких обставин з числа тих, якими Відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову. Проте всупереч умовам Договору Відповідач за надані Послуги не розрахувався, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у сумі 85 589, 20 грн., на яку Позивачем здійснено відповідні нарахування (інфляційні та річні), розмір та сума яких відповідають вимогам статті 625 Цивільного кодексу України.

Причиною спору зі справи стало питання про наявності або відсутності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача сум заборгованості за Договором, а також інфляційних нарахувань та річних.

Попередні судові інстанції, керуючись приписами статей 509, 524, 526, 530, 610, 612, 625, 854 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України та з'ясувавши, що Відповідач свої зобов'язання за укладеним сторонами Договором виконав, надавши Позивачеві відповідні Послуги, тоді як Відповідачем його грошові зобов'язання за тим же договором з оплати цих послуг не виконано, дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують.

Так, Вищим господарським судом України не приймаються посилання скаржника (Відповідача) на те, що факт тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим "не дає змоги в повній мірі оцінити автентичність наданих Позивачем документів". У цьому зв'язку апеляційною інстанцією встановлено і правильно відзначено, що строк виконання грошового зобов'язання Відповідача за Договором настав ще 17.01.2014, коли жодних обставин, пов'язаних з такою окупацією, не існувало. Тож ніякі подібні обставини в принципі не могли перешкоджати Відповідачу як вжити заходів до належного виконання своїх зобов'язань за Договором, так і перевірити "автентичність" будь-яких доказів, якщо він дійсно вважав це за необхідне. Проте Відповідач ні того, ні іншого не здійснив, а вдався до заперечень щодо відповідних доказів тільки понад два роки потому, у квітні 2016 року (відзив на позовну заяву, а.с.46-52). У зв'язку з власною бездіяльністю він узяв на себе усі ризики, пов'язані з можливістю недоведення ним своїх заперечень проти позовних вимог, і зокрема проти поданих Позивачем доказів.

Доводи відповідача стосовно "відсутності ряду документів, які передбачені умовами Договору" (як-от виконавчого кошторису наданих послуг, бухгалтерської довідки, заявки про можливість початку надання послуг за Договором, рахунка на оплату за Договором тощо) НЕ спростовують встановлених судами фактів як виконання робіт (надання послуг) за Договором, так і, ГОЛОВНЕ, їх прийняття Відповідачем без зауважень та заперечень з його боку. За незгоди з результатами наданих за Договором Послуг Відповідач не позбавлений був права і можливості захистити свої права та законні інтереси в установленому законом порядку, однак будь-яких даних з цього приводу в матеріалах справи немає.

Стосовно посилання скаржника на підписання Договору та додаткової угоди до нього від 17.05.2013 №1/601 з боку Відповідача особами (відповідно ОСОБА_8 і ОСОБА_9.) за відсутності довіреностей Вищий господарський суд України відзначає таке. Згідно з імперативними приписами статей 204 і 629 Цивільного кодексу України правомірність правочину (а Договір є правочином у розумінні частини першої статті 202 названого Кодексу) презюмується, тобто правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір же є обов'язковим для виконання сторонами. Водночас судами у розгляді справи не встановлено і скаржником не наведено обставин, які свідчили б про пряме встановлення законом недійсності Договору або про визнання його недійсним у судовому порядку; зокрема, відсутні відомості щодо звернення Відповідача до суду з вимогою стосовно визнання даного договору недійсним повністю або в певній частині.

Не можуть бути прийняті й доводи скаржника, пов'язані з відсутністю у особи, яка підписала з боку Відповідача акт приймання-передачі наданих послуг до Договору (ОСОБА_7.), відповідних повноважень. Посилання скаржника на те, що "ОСОБА_7 був призначений особами, що захопили ДАТ "Черноморнафтогаз", не знаходить ніякого підтвердження за наявними матеріалами справи. Так, попередніми судовими інстанціями не встановлено, а скаржником не наведено: ким, коли, за яких обставин відбулося таке "захоплення", і, якщо воно мало місце, то чи звертався Відповідач (скаржник) у зв'язку з цим до правоохоронних та/або судових органів, коли саме та якими є результати такого звернення. Апеляційним господарським судом за даними Відповідача з'ясована лише наявність довідки Шевченківського районного управління Головного управління в м.Києві МВС України від 04.07.2014 про втрату Відповідачем певних документів та печатки у зв'язку з тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим; проте із з'ясованого судом змісту даної довідки не вбачається, про яке, власне, "захоплення" підприємства і якими особами йдеться, а до того ж її видано майже через півроку після закінчення встановленого тим же судом строку виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором і майже через сім місяців після підписання згаданого акта приймання-передачі послуг за Договором (09.12.2013, як це встановлено попередніми судовими інстанціями).

Стосовно доводів скаржника з приводу відтиску його печатки на акті приймання-передачі послуг за Договором та відмови суду у призначенні пов'язаної з цим експертизи Вищий господарський суд України вважає за доцільне зазначити таке. Як правильно вказано судом першої інстанції, згаданий акт не є предметом спору в даній справі. У разі ж якщо Відповідач вважав даний документ таким, що складений з порушенням закону та/або умов Договору, або у нього (Відповідача) були підстави вважати неправомірними дії особи, яка підписала цей акт, то Відповідач не позбавлений був права та можливості (принаймні, до настання обставин, пов'язаних з тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим) оспорити (оскаржити) відповідні дії в установленому законом порядку; іншого скаржником не обґрунтовано та в судах попередніх інстанцій не доведено.

Довод скаржника (наведений у додаткових письмових поясненнях до касаційної скарги) про відсутність у Позивача доказів, які підтверджували б надання Послуг за Договором, спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, в яких такі докази зазначено.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Не знаходить підтвердження за наявними матеріалами справи й посилання скаржника на те, що "станом на 13.04.16 Відповідачу так і не надійшла позовна заява ТОВ "Укргеоекологія" з додатками до неї". Ніяких доказів цього скаржником не подано; натомість судом першої інстанції з'ясовано наявність доказів надсилання Відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, як це передбачено статтею 56 ГПК України.

З урахуванням наведеного визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 зі справи № 910/4478/16 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя С. Бондар

Суддя В. Палій