РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2017Справа №910/4019/17

За позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури

до 1) Закарпатської обласної ради,

2)Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства,

3) Громадської організації "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник",

4) Мисливського клубу "Губерт"

про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору, зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бондарчук І.П. - посвідчення №26128 від 13.05.2014 р. ;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від відповідача 3: Тренбач С.А. - адвокат;

від відповідача 4: Ковальова Ю.І. - представник за довіреністю.

За клопотанням прокурора, з метою з'ясування фактичних обставин справи та витребування від учасників судового процесу додаткових документів, які підлягають належної правової оцінки, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ :

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Закарпатської обласної ради, Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, Громадської організації "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник" та Мисливський клуб "Губерт" про:

- визнання незаконним і скасування п. 2 рішення Закарпатської обласної ради № 312 від 17.05.2007 р. "Про надання мисливських угідь у користування ";

- визнання недійсними договорів про умови ведення мисливського господарства від 03.07.2008 р. та від 30.01.2014 р., укладені між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Громадською організацією "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник";

- визнання недійсним договору про співпрацю від 02.04.2013 р., укладений між Громадською організацією "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник" та Мисливським клубом "Губерт";

- зобов'язання Мисливського клубу "Губерт" демонтувати вольєр та повернути мисливські угіддя Закарпатському обласному управлінню лісового та мисливського господарства.

Крім того, в позовній заяві прокурор просить суд, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його право.

Позов мотивований тим, що відповідач-1 всупереч вимогам ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» прийняв рішення № 312 від 17.05.2007 «Про надання мисливських угідь у тимчасове користування» у частині п. 2 без погодження надання у користування мисливських угідь з усіма власниками або користувачами земельних ділянок, тому є підстави для визнання цього рішення та укладених на його підставі договорів недійсними та необхідність повернення земельних угідь. Прокуратура просить визнати поважними причини пропуску позовної давності, оскільки про наявні порушення вимог Закону та необхідність його захисту в судовому порядку прокурору стало відомо лише під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000240, яке розпочато 08.06.2016 р., що є об'єктивними обставинами, пов'язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень лісового і природоохоронного законодавства та інтересів держави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.04.2017 р.

07.04.2017 р. відповідачем-3 було надано суду відзив на позовну заяву в якому він просив припинити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення Закарпатської обласної ради № 312 від 17.05.2007 р. «Про надання мисливських угідь у користування» та в решті позовних вимог залишити позов без розгляду, а також надано суду заяву про застосування строку позовної давності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.04.2017 р., суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів, відклавши розгляд справи на 26.05.2017 р.

15.05.2017 р. відповідачем-1 було надано суду відзив на позовну заяву в якому він просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

26.05.2017 р. судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на навчанні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 р. розгляд справи призначено на 09.06.2017 р.

08.09.2017 р. відповідачем-1 було надано суду відзив на позовну заяву в якому він просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову, а також надано суду заяву про застосування строку позовної давності.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

У судове засідання позивач та відповідач-1 та відповідач-2 уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Неприбуття у судове засідання представників відповідачів, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.06.2017 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Закарпатської обласної ради № 312 від 17.05.2007 «Про надання мисливських угідь у тимчасове користування» (п. 2) надано мисливські угіддя Закарпатському товариству мисливців та рибалок «Лісівник» у тимчасове користування терміном на 25 років згідно з додатком 2.

В додатку 2 до рішення № 312 від 17.05.2007 міститься перелік мисливських угідь (загальною площею 104,12 тис. га), наданих в тимчасове користування Закарпатському товариству мисливців і рибалок «Лісівник» у розрізі наступних адмінрайонів:

1) площею 3,14 тис. га - ДП «Берегівське лісове господарство» Радгосп завод «Мужіївський», Дийдянська сільська рада, Берегівська міська рада, Фермерські господарства;

2) площею 13,25 тис. га - ДП «Великоберезнянське лісове господарство»;

3) площею 6,21 тис. га - ДП «Виноградівське лісове господарство», Шаланківська сільська рада, Великораковецька сільська рада;

4) площею 12,65 тис. га - ДП «Воловецьке лісове господарство»;

5) площею 12,72 тис. га - ДП «Міжгірське лісове господарство»;

6) площею 10,93 тис. га - ДП «Мукачівське лісове господарство»;

7) площею 15,65 тис. га - ДП «Перечинське лісове господарство»;

8) площею 11,26 тис. га - ДП «Свалявське лісове господарство»;

9) площею 7,09 тис. га - ДП «Ужгородське лісове господарство»;

10) площею 11,22 тис. га - ДП «Хустське лісове дослідне господарство».

03.07.2008 р. на підставі зазначеного рішення між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Закарпатським товариством мисливців та рибалок «Лісівник» укладено договір про умови ведення мисливського господарства (далі-договір), згідно якого ЗТМР «Лісівник» терміном до 17.05.2033 надано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 104,12 тис. га.

25.11.2008 р. між Закарпатським товариством мисливців та рибалок «Лісівник» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форум» укладено договір про користування мисливськими угіддями загальною площею 204,9 га в межах ДП «Мукачівське лісове господарства» для полювання та ведення мисливського господарства, організації та ведення вол'єрного господарства.

Рішенням Закарпатської обласної ради № 866 від 27.12.2013 р. «Про припинення права користування частиною мисливських угідь Закарпатського товариства мисливців і рибалок «Лісівник» припинено право користування частиною мисливських угідь, наданих згідно з рішенням № 312 від 17.05.2007 р. Закарпатському товариству мисливців і рибалок «Лісівник», що розташовані на земельних ділянках: ДП «Великоберезнянське лісове господарство» площею 2605 га та ДП «Хустське лісове дослідне господарство» площею 3264 га. Внесено зміни до додатку 2 до рішення та вказано, що усього надано у користування мисливських угідь Закарпатському товариству мисливців і рибалок «Лісівник» на площі 98,25 тис. га.

На підставі рішення № 866 від 27.12.2013 р. між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Закарпатським товариством мисливців та рибалок «Лісівник» укладено договір про умови ведення мисливського господарства укладено в новій редакції від 30.01.2014, згідно якого ЗТМР «Лісівник» терміном до 17.05.2033 надано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 98,251 тис. га.

Згідно рішення Закарпатської обласної ради № 1325 від 27.08.2015 р. внесено зміни до рішень № 312 від 17.05.2007 р. та № 866 від 27.12.2013 р. та замінено в тексті слова «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник» на слова «Громадська організація «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник».

Дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання регулюються спеціальним Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Отже, законом встановлено, що для ведення мисливського господарства необхідні погодження усіх власників та користувачів земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, які планується отримати у користування для ведення мисливського господарства.

Таким чином, запровадження на законодавчому рівні погоджень всіх землекористувачів зумовлене необхідністю узгодження реалізації власниками земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, прав на землю з реалізацією користувачем мисливських угідь права на ці угіддя.

Поясненнями відповідачів, а також наявними в матеріалах справи довідками, листами та погодженнями засвідчено той факт, що на момент прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення ДП «Берегівське лісове господарство», ДП «Великоберезнянське лісове господарство», ДП «Виноградівське лісове господарство», ДП «Воловецьке лісове господарство», ДП «Міжгірське лісове господарство», ДП «Мукачівське лісове господарство», ДП «Перечинське лісове господарство», ДП «Свалявське лісове господарство», ДП «Ужгородське лісове господарство», ДП «Хустське лісове дослідне господарство», Радгосп завод «Мужіївський», ДП, Шаланківська сільська рада (разом з погодженнями власників та користувачів земельних ділянок - фізичними особами), Великораковецька сільська рада, Фермерське господарство «ЯНТ», Дийдянська сільська рада, Берегівська міська рада надали своє погодження на ведення мисливського господарства відповідачем-3.

Доказів наявності заперечень будь-якого з землевласників або землекористувачів, земельні ділянки яких надані відповідачу-3, стосовно того, що з ними не було погоджено такого надання суду не надано.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» погодження на передачу спірних мисливських угідь відповідачу-3 надано всіма землевласниками та землекористувачами, чим не порушено право решти власників та користувачів цих земель на волевиявлення щодо можливості користування їх земельними ділянками та отримання цих мисливських угідь у користування.

Посилання прокуратури на те, що відсутність погоджень власників та користувачів земельних ділянок підтверджується листом Закарпатської обласної ради № 1634/01-05 від 24.11.2016 не відповідають дійсності, оскільки в цьому листі рада інформує про те, що до неї не надходили оригінали погоджень лісогосподарських підприємств.

Також не приймаються судом до уваги посилання прокуратури, що відсутність погоджень землекористувачів та землевласників підтверджується актом перевірки від 07.02.2011, оскільки в акті мова йде про відсутність погоджень землекористувачів та землевласників з приводу впорядкування мисливських угідь.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки на момент прийняття Закарпатською обласною радою рішення № 312 від 17.05.2007 «Про надання мисливських угідь у тимчасове користування» були наявні усі відповідні погодження землевласників та землекористувачів земельних ділянок, а отже відсутнє порушення ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», суд дійшов до висновку про правомірність його прийняття.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 458/2011 Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. Основними завданнями Держлісагентства України є: внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства; реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагентству України та є його територіальним органом.

Відповідач-2 на підставі оспорюваного рішення Закарпатської обласної ради уклало договори про умови ведення мисливського господарства з ТОВ «Форум», який не суперечить положенням Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у зв'язку з чим він не підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, судом встановлено, що не був порушений охоронюваний законом інтерес держави внаслідок прийняття Закарпатською обласною радою спірного рішення та укладення спірних договорів.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на викладене, вимоги прокуратури про повернення відповідачем-3 мисливських угідь відповідачу-2 задоволенню не підлягають.

Оскільки вимоги про визнання недійсним договору про користування мисливськими угіддями від 25.11.2008, укладеного між відповідачем-3 та відповідачем-4 та зобов'язання відповідачяа-4 демонтувати огорожу повернувши мисливські угіддя відповідачу-3 є похідними від вимог про визнання недійсним рішення № 312 від 17.05.2017 р. та договорів про умови ведення мисливського господарства від 03.07.2008 р. та від 30.01.2014 р., укладених між відповідачем-2 та відповідачем-3, в позові в цій частині також слід відмовити.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки прокуратурою належними та допустимими доказами не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави оспорюваним рішенням і договорами та не доведено наявність тих обставин, на підставі яких вона звернулась до господарського суду, позовні вимоги Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку із чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, заяви відповідача-1 та відповідача-2 про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право та інтереси держави на захист якого прокуратура просить відповідачами не порушено, а тому приймається рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу УкраїниУкраїни,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 14.06.2017 р.

Суддя Ю.О.Підченко