РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017Справа №910/407/16

За позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва»

Про стягнення 200641,27 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Іващенко О.В. (за дов.)

від відповідача Мохонько О.А. (за дов.)

від третьої особи не прибув

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 161373,51 грн. боргу, 35721,80 грн. інфляційних втрат, 3545,95 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з 01.12.2014 по 01.05.2015.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що 26.04.2014 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії». Серед інших, були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання», внаслідок чого у відповідача з 26.04.2014 відсутні правові підстави надавати житлово-комунальні послуги, а у позивача -вимагати в відповідача оплати за їх споживання. Так, з 26.04.2014 відповідач не має статусу ні виробника, ні виконавця комунальних послуг. Також відповідач не був ні балансоутримувачем будинку, ні споживачем у спірний період. В свою чергу позивач, як виконавець послуг, був зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання з безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.02.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Вищий господарський суд України зазначив, що ні місцевий господарський суд, ні суд апеляційної інстанції, не надав правової оцінки доводам ПАТ «Київенерго», що 23.07.2015 Київською міською радою прийнято рішення № 823/1687, відповідно до якого вирішено припинити комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

На зазначені обставини суди належної уваги не звернули, оцінку їм не надали, зокрема не з'ясували чи є відповідач правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

Зазначені обставини мають значення для надання оцінки спірним правовідносинам сторін, зокрема щодо того ким є відповідач у даних правовідносинах - споживачем, виконавцем або виробником.

На новому розгляді позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову послався на те, що, на підставі Закону України від 10.04.2014 № 1198-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», неодноразово звертався до позивача з вимогою розірвати низку договорів. Так, відповідно до внесених змін у Закони України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання» відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі №510112 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 21.12.2006.

10.04.2017 суд продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Позивач подав клопотання про залучення до участі у справі як третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, комунального підприємства «Фармація»

Суд відхилив клопотання як необґрунтоване, оскільки заявник не навів обставин, яким чином рішення суду вплине на права чи обов'язки цих осіб щодо однієї зі сторін.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

21.12.2006 акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» (публічне акціонерне товариство «Київенерго») (енергопостачальна організація) та комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району (абонент) уклали договір № 510112 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого відповідно до п.1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору) в будинок по вул. Березняківська, 8 (додаток №9 до Договору).

За умовами договору № 510112 від 21.12.2006 енергопостачальна організація зобов'язується: постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до Договору (пункт 2.2.1 Договору); підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (пункт 2.2.2 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору абонент зобов'язується, в тому числі, своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також забезпечувати необхідні умови для надходження теплової енергії, обслуговувати (ремонтувати) внутрішньобудинкові системи теплопостачання та власні прилади обліку теплової енергії, здійснювати підготовку власного теплового господарства.

Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2007 (пункт 8.1 Договору).

За умовами п.8.2, Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом, передбачених підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору; ліквідації сторін.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункт 8.3 Договору).

Згідно з п.8.4 договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

За твердженням позивача, з огляду на неналежне виконання умов договору №510112 від 21.12.2006, у комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва утворилась заборгованість за період з 01.12.2014 по 01.05.2015 на загальну суму 161373,51 грн., що і стало підставою для нарахування інфляційних втрат, 3% річних та звернення до суду з даним позовом.

17.06.2013 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації».

Відповідно до зазначеного розпорядження житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва, який переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, був з 02.09.2013 переданий на праві господарського відання комунальному підприємству «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Зокрема, 30.10.2013 житловий будинок у м. Києві по вул. Березняківська, 8 (куди постачалася теплова енергія за Договором) був прийнятий на баланс, про що складено акт.

23.07.2015 Київська міська рада винесла рішення № 823/1687 про припинення комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва шляхом приєднання його до комунального підприємства по утримання житлового господарства Дніпровського району м. Києва, встановивши, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків і майна припиненого КП «КД Дніпровського району м. Києва».

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 714 ЦК, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 ГК, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

26 квітня 2014 року набув чинності Закон № 1198-VII про внесення змін, зокрема до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 278 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії» вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Водночас відповідач за статутом не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України «Про теплопостачання» та ліцензіатом у сфері теплопостачання.

За змістом положень ст.ст. 509, 607 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання. Тому відповідач втратив підстави виступати стороною в Договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України (постанова Верховного Суду України від 25.05.2017 у справі 910/31573/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго до КП УЖГ Дніпровського району м. Києва про стягнення 40624,12 грн.).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 21.06.2017.

Суддя С. А. Ковтун