ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2017 Справа № 905/1177/17

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при секретарі судового засідання Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Донецька область, м. Маріуполь

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Донецька область, м. Маріуполь

про: стягнення заборгованості у розмірі 129612,85 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Позивач, Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, Донецька область, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 129612,85 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору на розміщення зовнішньої реклами на території міста Маріуполя №37 від 22.03.2013р., додаткових угод: №01, №02, №3, №4, №5, №6, №7, претензія №58 від 29.11.2016р.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду надав клопотання №31.6.2.-38062-31.8.1. від 14.06.2017р., в якому просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Документів витребуваних ухвалою про порушення справи від 24.05.2017р. не надав.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення прокурора, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

22.03.2013р. між Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (надалі Виконком) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Розповсюджувач) був укладений Договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів №37 (надалі Договір), відповідно до якого Виконком надає Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами Договору (п.1.1. Договору).

Означений договір підписаний без зауважень та скріплений печатками сторін.

За умов п.5.1., п.5.2. Договору, він набуває чинності з моменту його укладання. Договір вважається укладеним з дня його підписання Сторонами.

Згідно п.5.3. Договору, у випадку отримання Розповсюджувачем дозволу на розміщення зовнішньої реклами на місцях, наданий йому в користування на підставі цього Договору, цей Договір діє протягом строку, на який видано відповідний дозвіл, але не більше 5 років.

За умов п.1.2. Договору, місця розташування рекламних, які надаються Виконкомом в тимчасове платне користування Розповсюджувачу, зазначені в Додатку №1 до Договору, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно п.2.1., п.2.1.1. Договору, Виконком зобовязується надати Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів.

Згідно п.3.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №5), розрахунок плати за тимчасове користування місяцями розташування рекламного засобу, наданими в користування Розповсюджувачу становить 2993,55 грн. в місяць, згідно з додатком №1 цієї додаткової угоди.

Умовами п.3.3. Договору (в редакції Додаткової угоди №5), загальна сума Договору за пять років після отримання Розповсюджувачем відповідного дозволу на розміщення реклами, становить 179612,85 грн. згідно з додатком №1 цієї додаткової угоди.

Згідно п.3.4. Договору, плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування Розповсюджувачу, зараховується до міського бюджету м. Маріуполя.

За умов п.3.5. Договору, внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється Розповсюджувачем:

- перший платіж протягом пяти робочих днів з дня укладання договору;

- наступні платежі авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю за який здійснюється оплата.

Згідно ч.1. ст. 16 Закону України «Про рекламу», порядок розміщення зовнішньої реклами визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ №2067 від 29 грудня 2003р., передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Статтею 16 Закону України «Про рекламу» встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно п.2. Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., місце розташування рекламного засобу площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Зобовязання згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України виникають, зокрема, з договору.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Факт надання місць розташування рекламних засобів відповідачу, ФОП ОСОБА_1, які знаходяться за адресами:

- пр. Ілліча (район Іллічівського ринку);

- вул. Київська (район Київського ринку);

- Ростовське шосе (за знаком «Маріуполь»);

- Донецьке шосе (1650м. від знаку «Сталевар»);

- Володарське шосе (район АЗС, в`їзд);

- пр. Будівельників (100 м. від бул. Шевченка), підтверджується виданим Дозволом на розміщення зовнішньої реклами №128 від 20.03.2013р. (рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради) та Додатковою угодою №1 до Договору №37 від 22.03.2013р., відповідно до якого узгодили адресу місця розташування рекламного засобу, характеристику рекламного засобу, належним чином засвідчена копія якої є в матеріалах справи.

На виконання умов Договору №37 від 22.03.2013р., за період з 10.04.2013р. по 10.04.2016р. відповідач зобовязаний був внести плату за тимчасове користування місяцями розташування рекламних засобів за розрахунком, а саме: 2993,55 грн. х 36 місяців та останній місяць 2993,40 грн., що становить 110761,20 грн.

Також, позивачем зазначено, що відповідачем було сплачено кошти у розмірі 50000,00 грн. (2013р. 2014р.)

Тобто, сума заборгованості з урахуванням часткової сплати відповідачем становить 60761,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховує за період з 25.05.2011р. по 10.04.2016р. кошти у розмірі 179612,85 грн. 50000,00 грн. (часткова сплата) та становить 129612,85 грн., але у матеріалах справи відсутні будь-які докази (договора, тощо) на стягнення з відповідача на користь позивача за період з 25.05.2011р. по 10.03.2013р. суми 68851,65 грн., тому суд в цій частині відмовляє, у звязку з недоведеністю.

Стаття 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1. ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ч.5. ст. 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п.1. ч.1.ст. 611 ЦК України).

На момент прийняття рішення по справі, відповідач існуючий борг за період з 10.04.2013р. по 10.04.2016р. у розмірі 60761,20 грн. не погасив, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 911,44 грн.

Також, за приписами ст. 49, 84 ГПК України при винесенні рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами та про повернення судового збору з бюджету у разі необхідності.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2. ст. 44 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1. ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1. ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017р. становить 1600,00 гривень.

Позивачем у позовній заяві №31.6.2-33007-31.8.1 від 16.05.2017р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 129612,85 грн., тобто майнові вимоги у розумінні ч.2. ст. 16 ЦК України, ч.2. ст. 20 ГК України.

Розміри ставок судового збору встановлені у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за подання до суду позовної заяви судовий збір у розмірі 1944,19 гривень.

Разом з цим, позивачем до позовної заяви додані платіжні доручення: №83 від 02.02.2017р., №67 від 02.02.2017р., №63 від 02.02.2017р. про сплату судового збору у розмірі 2044,00 грн., тобто судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Розмір переплати становить 99,81 грн.

Враховуючи те, що за приписами п.1. ч.1. ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та із урахуваннях заяви про зменшення розміру позовних вимог, то сума судового збору у розмірі 99,81 гривень, яка сплачена на підставі платіжних доручень: №83 від 02.02.2017р., №67 від 02.02.2017р., №63 від 02.02.2017р. на суму 2044,00 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України як надмірно сплачена.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 11, 509, 526, 530, 611, 626, 632, 762 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Донецька область, м. Маріуполь до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 129612,85 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (87515, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70; ) заборгованість у розмірі 60761,20 грн., судовий збір у розмірі 911,44 грн.

В вимогах в частині стягнення боргу у розмірі 68851,65 грн. відмовити.

Повернути Виконавчому комітету Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70; ) з державного бюджету України суму судового збору у розмірі 99,81 гривень, сплаченого відповідно до платіжних доручень: №83 від 02.02.2017р., №67 від 02.02.2017р., №63 від 02.02.2017р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99