ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017р. Справа № 914/581/17

Суддя О.Запотічняк при секретарі Думин В.Я. розглянула справу

за позовом: Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області, м. Миколаїв,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Миколаїв

про: демонтаж об'єкта торговельного призначення.

За участю представників:

Від позивача: Вітрів І.Ю. - представник;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Миколаївська міська рада Миколаївського району Львівської області звернулася в Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про: демонтаж об'єкта торговельного призначення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 березня 2012 року між Миколаївською міською радою Миколаївського району Львівської області, як власником земельної ділянки та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як сервітуарієм було укладено договір встановлення особистого строкового сервітуту, який зареєстрований в Миколаївській міській раді, про що в книзі реєстрації вчинено запис від 26.03.2012 року за №21. За умовами даного договору особистий сервітут встановлювався відносно земельної ділянки площею 0,0030га, цільове призначення - розташування стаціонарної малої архітектурної форми - торгового павільйону з продажу продуктових і промислових товарів, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. А. Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею), згідно з паспортом прив'язки малої архітектурної форми, який є невід'ємною частиною договору.

Окрім того, відповідно до п.2.1. вищевказаного договору строковий особистий сервітут встановлювався строком до 24.02.2017 року. Дія договору на новий строк за домовленістю сторін не продовжувалася та додаткова угода з приводу такого продовження не укладалася.

Миколаївська міська рада повідомляла відповідача про відсутність наміру продовжувати дію договору встановлення особистого строкового сервітуту на новий строк та зобов'язувала демонтувати торгівельний об'єкт і звільнити зайняту земельну ділянку.

Крім того, міська рада повідомляла листами про відсутність наміру продовжувати на майбутнє дію договору, а й вимагала після закінчення договору 24.02.2017 р. привести займану земельну ділянку до попереднього стану, демонтувати тимчасову споруду та повернути земельну ділянку власнику Миколаївській міській раді.

Однак, відповідач в порушення умов договору ухиляється від демонтажу встановленого торговельного об'єкта та неправомірно користується територією, належною Миколаївській міській раді, не вносячи плати за її використання за адресою: м. Миколаїв, вул. А.Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею).

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 24.03.2017 р. порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 20.04.2017 р.

В судове засідання 20.04.2017р. з'явився представник позивача. Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, причин неявки не повідомив.

Ухвалою від 20.04.2017 р. суд відклав розгляд справи на 04.05.2017 р.

В судове засідання 04.05.2017р. з'явився представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити та зобов'язати відповідача демонтувати влаштований ним об'єкт торговельного призначення за адресою: м. Миколаїв, вул. А.Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею), привівши земельну ділянку до попереднього стану та повернути її власнику Миколаївській міській раді.

По суті спору представник позивача пояснив, що відповідно до договору встановлення особистого строкового сервітуту від 26.03.2012 року та рішення Миколаївської міської ради від 24.02.2012 року № 478 відповідач як сервітуарій мав право на розташування стаціонарної малої архітектурної форми - торгового павільйону з продажу продуктових і промислових товарів згідно з виготовленим паспортом прив'язки малої архітектурної форми, розмірами 5, 0 м х 6, 0 м, на земельній ділянці площею 0, 0030 га, що співрозмірно 30 кв. м

Також представник зазначив, що відповідно до п.2.1. вищевказаного договору строковий особистий сервітут встановлювався строком до 24.02.2017 року. Дія договору на новий строк за домовленістю сторін не продовжувалася та додаткова угода з приводу такого продовження не укладалася.

Миколаївська міська рада повідомляла листами про відсутність наміру продовжувати на майбутнє дію договору, а й вимагала після закінчення договору 24.02.2017 р. привести займану земельну ділянку до попереднього стану, демонтувати тимчасову споруду та повернути земельну ділянку власнику Миколаївській міській раді.

Однак, відповідач в порушення умов договору ухиляється від демонтажу встановленого торговельного об'єкта та неправомірно користується територією, належною Миколаївській міській раді, не вносячи плати за її використання за адресою: м. Миколаїв, вул. А.Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею).

Відповідач в жодне судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а матеріалів справи достатньо для її розгляду по суті, у відповідності до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Рішенням Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 24.02.2012 р. №478 «Про надання дозволу на розташування малої архітектурної форми» ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розташування стаціонарної малої архітектурної форми - торгового павільйону з продажу продуктових і промислових товарів згідно з виготовленим паспортом прив'язки малої архітектурної форми, розмірами 5, 0 м х 6, 0 м, на земельній ділянці площею 0, 0030 га, що співрозмірно 30 кв. м по вул. А.Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею), строком на 5 років та надано дозвіл на укладення договору встановлення особистого строкового сервітуту.

Відповідно до ч.1,2 ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Відповідно до ст.100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

26 березня 2012 року між Миколаївською міською радою Миколаївського району Львівської області як власником земельної ділянки та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як сервітуарієм було укладено договір встановлення особистого строкового сервітуту, який зареєстрований в Миколаївській міській раді, про що в книзі реєстрації вчинено запис від 26.03.2012 року за №21.

Згідно п.1.1. вказаного договору особистий сервітут встановлювався відносно земельної ділянки площею 0,0030га, цільове призначення - розташування стаціонарної малої архітектурної форми - торгового павільйону з продажу продуктових і промислових товарів), яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. А. Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею) згідно з паспортом прив'язки малої архітектурної форми, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.1 договору строковий особистий сервітут встановлюється строком до 24.02.2017 р. Дія цього договору на новий строк за домовленістю сторін не продовжувалася та додаткова угода з приводу такого не укладалася.

Відповідно до п. 5.2 договору, сторони погодили, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. г) ч.1 ст. 102 Земельного кодексу України, дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадку закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут.

З наведеного вбачається, що договір встановлення особистого строкового сервітуту припинив свою дію 24.02.2017 р. Жодною із сторін не надано суду доказів продовження строку дії договору.

Більше того, Миколаївська міська рада, листом від 15.02.2017 року №02-11/234 повідомляла про відмову в продовжені договору ФОП ОСОБА_1.

Крім того, Миколаївська міська рада зважала на порушення відповідачем договірних умов (порушення паспорта прив'язки малої архітектурної форми) та з інших причин, повідомляла відповідача про відсутність наміру продовжувати дію договору встановлення особистого строкового сервітуту на новий строк та зобов'язала демонтувати торгівельний об'єкт і звільнити зайняту земельну ділянку такими листами, а саме: листом від 22.11.2016 р. № 02-16/2643, листом від 18.01.2017 р. № 02-11/73 та листом від 23.01.2017 р. № 02-16/87.

Відповідно до п.4.4 договору відповідач, після закінчення терміну договору зобов'язаний припинити використання і повернути земельну ділянку в попередній стан на яку встановлено особистий сервітут.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак відповідач незважаючи на вимоги позивача не виконав взяті на себе зобов'язання згідно п. 4.4 договору та не звільнив і не повернув земельну ділянку площею 0,0030 га, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. А.Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити повністю та зобов'язати ФОП ОСОБА_1 демонтувати торговий павільйон з продажу промислових товарів розміщені на земельній ділянці пл. 0, 0030 га за адресою: м. Миколаїв, вул. А. Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею) привівши земельну ділянку до попереднього стану та повернути її власнику Миколаївській міській раді.

Витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст.28, 33, 43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (81600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) демонтувати торговий павільйон з продажу промислових товарів розміщені на земельній ділянці пл. 0, 0030 га за адресою: м. Миколаїв, вул. А. Шептицького (на автобусній зупинці біля історико-краєзнавчого музею) привівши земельну ділянку до попереднього стану та повернути її власнику Миколаївській міській раді.

Боржник: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (81600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Стягувач: Миколаївська міська рада Миколаївського району Львівської області (81600, Львівська область, м.Миколаїв, вул. А. Шептицького, 82, ідентифікаційний №26411657).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81600, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області (81600, Львівська область, м.Миколаїв, вул. А. Шептицького, 82, ідентифікаційний №26411657) - 1600,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 10.05.2017 року.

Суддя Запотічняк О.Д.