ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа № 922/101/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 06.04.2017 р.

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Порше лізинг Україна" (вх. № 939Х1) на рішення господарського суду Харківської області від 28.02.2017 р. по справі 922/101/17

за позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до ТОВ "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення 152135,79 грн.
ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів у розмірі 22078.15 грн., плати за фактичне користування обєктом лізингу 25659.29 грн., збитків 93303.55 грн., пені - 1105.02 грн., штрафу - 1627.34 грн., трьох відсотків річних - 1175.66 грн. та інфляційних втрат - 7186.78 грн.

Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг № 00005547 від 02.08.2012 р., в частині здійснення сплати щомісячних лізингових платежів та необхідністю відшкодування шкоди, що виникла у звязку із неналежним виконанням умов договору і його припиненням.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.02.2017 р. у даній справі (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Постман (62458, Харківська обл., Харківський район, селище міського типу Покотилівка, вул. Фрунзе, будинок 18, Ідентифікаційний код юридичної особи: 36125152) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини 1В, офіс В, ідентифікаційний код юридичної особи: 35571472) заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00005547 від 02.08.2012 р. у розмірі 22078,15 грн., плати за фактичний час користування обєктом лізингу 25659,29 грн., пені у розмірі 1105,02 грн., 3% річних у розмірі 1175,66 грн., інфляційних витрат 7186,78 грн., штрафу 1627,34 грн. та 882,48 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

ТОВ "Порше лізинг Україна" із даним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні збитків в розмірі 93303,55 грн. та в цій частині прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 22, 623, 626-628, 632, 653 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 ГК України, а також неповно досліджено п. 8.2.3., 8.6., 13.6. договору, які передбачають погодження сторонами відшкодування всіх витрат незалежно від завершення або припинення дії договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2017 року, суддею доповідачем визначено суддю Слободіна М.М. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І.) прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження та призначено її до розгляду в на 18.04.2017 р.

18.04.2017 року суддею Харківського апеляційного господарського суду Сіверіним В.І. подано заяву про самовідвід у зв'язку з тим, що 19.07.2013 року між ним та позивачем - ТОВ Порше Лізинг Україна, виникли відносини за договором кредитування, які існують на сьогоднішній день.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р. задоволено заяву судді Сіверіна В.І. про самовідвід у справі №922/101/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2017 р. для розгляду справи сформовано склад колегії суддів Слободін М.М. (головуючий суддя-доповідач), суддя Терещенко О.І. суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2017 р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.04.2017р.) розгляд справи призначено на 11.05.2017 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 13.06.2017 р.

В судове засідання 13.06.2017 р. представник відповідача не зявився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать направлена на адресу відповідача згідно ЄДРПОУ та повернена до суду ухвала у звязку з не запитом.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте позивач та відповідач не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (надалі - позивач) уклало з товариством з обмеженою відповідальністю Постман (відповідач) договір про фінансовий лізинг № 00005547 від 02.08.2012 р. (договір), відповідно до якого позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.6 I TSI, 2011 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZCX068180, двигун № НОМЕР_1 (обєкт лізингу), а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 15550, 50 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 6664,50 доларів США.

12.01.2015 р. було укладено додаткову угоду 1/1 до договору про фінансовий лізинг №00005547 від 02.08.2015 р., якою було змінено строк дії договору до 84 місяців та укладено новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивач передав відповідачу обєкт лізингу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом прийому-передачі від 17.08.2012 р. (а.с. 35).

У відповідності до пункту 3.2. умов, Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цих Умов.

Строк лізингу за цим договором визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання акта приймання - передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п.п.12.1, 12.2 Договору).

Пунктом 4.1. контракту встановлено, що Порше Лізинг Україна зберігає за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкту лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей Контракт та вимагати повернення Об'єкта лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

Відповідно до пункту 6.1. умов відповідач зобов'язався щомісяця виплачувати позивачу лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування) (далі - графік), що являє собою невід'ємну частину цих умов, та інших положень договору. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сама, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим договором та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з договором. Нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню договору не включаються до лізингових платежів: будь - які податки, що можуть застосовуватися до договору після його виконання або в будь - який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання.

Відповідно до п. 6.3 умов лізингу, лізингові платежі, а також будь-які платіжні зобовязання, передбачені контрактом, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом встановленим українським комерційним банком (ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3 або іншим банком), чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Згідно з пунктом 6.5 договору, лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг України у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування).

Як зазначав позивач, відповідач почав порушувати свої зобовязання за договором, не було сплачено лізингові платежі на загальну суму 22078,15 грн. за наступні місяці:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 1 150, 08 грн., відповідно до рахунку-фактури № 00254996 від 13.01.2015 р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.01.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 6 153, 52 грн., відповідно до рахунку-фактури № 00256836 від 02.02.2015 р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.02.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 7 615, 75 грн., відповідно до рахунку-фактури № 00262520 від 06.03.2015 р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.03.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 7 158, 80 грн., відповідно до рахунку-фактури № 00268272 від 06.04.2015 р., належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.04.2015 р.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по лізинговим платежам в сумі 22078,125 грн., плати за фактичний час користування обєктом лізингу в сумі 25659,29 грн., пені в сумі 1105,02 грн.; 3% річних в сумі 1175,66 грн.; інфляційних в сумі 7186,78 грн., штрафу у сумі 1627,34 грн. суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору, вчасно та в повному обсязі не сплатив лізингові платежі та неналежним чином виконав взяті на себе грошові зобовязання за договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізиноодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до статті 16 вказаного Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Графіком сторони погодили строки та суми лізингових платежів. Відповідно до Умов, лізингові платежі повинні були здійснюватись у гривні, а еквівалент позивач визначав за курсом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_3 на дату виставлення рахунку на оплати відповідного лізингового платежу.

Колегія суддів, перевіривши відповідність сум, зазначених у рахунках по несплаченим лізинговим платежам на предмет відповідності умовам договору, встановив, що їх визначено в належному еквіваленті.

У зв'язку із порушенням умов договору в частині своєчасної сплати лізингових платежів позивачем були направлені відповідачу нагадування про несплату платежів за договором та обов'язковість погашення боргу:

- перше нагадування про несплату від 03.04.2015 р;

- друге нагадування про несплату від 20.04.2015 р.;

- третє нагадування про несплату від 05.05.2015 р.

Разом з третім нагадуванням відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00009172 від 05.05.2015 р.

Вимога відповідачем не була отримана повернулась на адресу позивача з відміткою за закінченням терміну зберігання, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та витягом з відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 54).

Відповідно до п. 8.3 умов договору, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, договір підлягає розірванню відповідно до п. 12.6.1. сторони домовились, що невиконання зобовязань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобовязання за цим договором.

Якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса (п. 8.3.2. умов лізингу).

Відповідно до п. 12.6.1. умов договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та повернути обєкт лізингу у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 днів.

Згідно пункту 12.10 контакту, у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання договору, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка об'єкта лізингу, доставка об'єкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Відповідно до п. 12.7. умов лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. У випадку неотримання повідомлення/вимоги з будь-яких причин, відповідач вважається належним чином повідомленим на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомленням, що підтверджується документами з відміткою ДП Укрпошта про прийняття повідомлення для відправки.

Згідно п. 12.13. договору, у випадках, передбачених п. 12.6. та 12.12., договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання/отримання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Таким чином, вимога, направлена на адресу відповідача 29.05.2015 р., вважається отриманою відповідачем 07.06.2015 р.

У разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобовязувався повернути обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту (п. 12.9 Умов).

Згідно з п. 13.1. умов лізингу, якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення обєкту лізингу, позивач має право вилучити обєкт лізингу без попередньої згоди відповідача. При цьому, на підставі п. 13.6. умов лізингу, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, повязані із вилученням обєкту лізингу.

Оскільки, вимога була направлена позивачем 29.05.2015 р., то згідно п. 12.13. умов лізингу, договір вважається розірваним 11.06.2015 р., останнім днем погашення заборгованості мало бути 09.06.2015 р., поверненням Обєкта лізингу 19.06.2015 р.

Однак, як зазначає позивач, обєкт лізингу в зазначений строк повернуто не було, зобовязання зі сплати заборгованості за договором в повному обсязі не виконані.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

Згідно п. 13.7. умов лізингу якщо позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення обєкта лізингу у відповідача в примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

19.08.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 1466 про повернення Обєкта лізингу (а.с 56).

Обєкт лізингу повернуто позивачеві 08.09.2015 р. (акт державного виконавця а.с. 58).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 25659,29 грн., оскільки відповідач повинен був повернути об'єкт лізингу до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення.

Відповідно до п. 6.18 умов лізингу, сторони погоджуються, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до пункту 12, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Несплачені щомісячні платежі за фактичний час користування Обєктом лізингу:

- щомісячний лізинговий платіж за травень 2015 року на суму 6 423, 43 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015 р.;

- щомісячний лізинговий платіж за червень 2015 року на суму 6 404, 23 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2015 р.;

- щомісячний лізинговий платіж за липень 2015 року на суму 6 404, 85 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2015 р.;

- щомісячний лізинговий платіж за серпень 2015 року на суму 6 426, 78 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2015 р.

Враховуючи вказане, вимога про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 25659,29 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Також, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Також, у відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань розмір пені, передбачений п. 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (пп.8.2.1);

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.8.3.1 цього Договору): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (пп. 8.2.2);

- компенсація будь - яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Договору (пп.8.2.3).

Керуючись п. 8.2 договору, позивачем було нараховано пеню 1105,02 грн. (в розмірі 10% річних від вчасно нездійсненої суми платежу). Колегія суддів здійснивши перевірку правильності розрахунків вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 8.2.2. Договору, у випадку прострочення сплати платежу до Відповідачу застосовуються наступні санкції штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо Позивач вирішить надіслати таку вимогу).

Таким чином, через порушення відповідачем своїх зобовязань за договором, що полягала у несплаті щомісячних лізингових платежів згідно виставлених і надісланих рахунків, позивачем були застосовані наступні штрафні санкції, що не сплачені відповідачем, зокрема:

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00266786 від 03.04.2015 р. Сума штрафної санкції складає 505,70 грн.;

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00271094 від 20.04.2015 р. Сума штрафної санкції складає 490,31 грн.;

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00272583 від 05.05.2015 р. Сума штрафної санкції складає 631,33 грн.

Загальна сума штрафу становить 1627,34 грн. Колегія суддів здійснивши перевірку правильності розрахунків вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3% річних у сумі 1175,66 грн. та інфляційних втрат 7186,78 грн. колегія суддів вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши доводи позивача щодо стягнення збитків, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 93303,55 грн. збитків не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Також, за приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 12.9 умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання договору відповідно до п. 12 умов, а також у разі вимоги позивачем повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень Умов, в 10-ти денний строк Відповідач зобов'язаний сплатити різницю між вартістю об'єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Позивачем від продажу об'єкта лізингу) та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Відповідачем відповідно до Умов.

Відповідно до статті 623 цього ж Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При цьому, розмір збитків має бути підтверджений документально.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, втрачена вигода, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Необхідно довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками покладається на позивача.

За загальним правилом, витрати на зберігання обєкту лізингу не знаходиться у безпосередньому причинному зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в оглядовому листі від 14.01.2014 р. № 01-06/20/2014 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків та у постанові у постанові від 29 грудня 2015 року у справі № 911/1623/15.

Зазначені позивачем витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Отже, отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Витрати, які включені позивачем до складу прямих збитків не відповідають вимогам статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України, а тому вимога позивача про стягнення таких збитків є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 55362,47 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, яка складає різницю між ринковою вартістю визначеною професійним оцінювачем або ціною на момент продажу Обєкту лізингу та сумою несплачених лізингових платежів, втім жодного розрахунку даної позовної вимоги позивачем не надано.

Не надано і доказів на встановлення дійсної ринкової вартості обєкта лізингу, незважаючи на те, що такі докази ухвалою господарського суду Харківської області по справі від 07.02.2017 р. витребовувались у позивача. Виписаний самим же позивачем рахунок-фактура про компенсацію витрат не може вважатися належним доказом по даним вимогам.

Тобто, позивачем не надано доказів наявності усіх чотирьох складових, які є обов'язковою умовою для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків (упущеної вигоди).

З огляду на вище викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди є необґрунтованими та недоведеними.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті лізингових платежів в розмірі 22078,15 грн., плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в розмірі 25659,29 грн., пені в розмірі 1105,02 грн., 3% річних в розмірі 1175,66 грн., інфляційних втрат в розмірі 7186,78 грн. та штрафу в розмірі 1627,34 грн. В решті позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 28.02.2017 р. у справі № 922/101/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Порше лізинг Україна" на рішення господарського суду Харківської області від 28.02.2017 р. по справі 922/101/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.02.2017 р. по справі 922/101/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.