УХВАЛА

15.06.2017Справа № 910/4050/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Байнер Груп»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс-Україна»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна»
про стягнення 42 801 340,00 грн.

За позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору
Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс-Україна»
про стягнення 17 083,92 грн.

За позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс-Україна»
про стягнення 48 343 976,24 грн.
Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Байнер Груп»Швець О.В.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс-Україна»Гук А.Р., Сторонський Р.Я.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна»не з'явився
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто»Андраш А.О., Земляна І.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Байнер Груп» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» (далі - відповідач) про стягнення 42 801 340,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору №СА-1357 від 17.01.12 про надання послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» виникла заборгованість за надані, проте не оплачені послуги, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна», право вимоги на стягнення якої перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна» на підставі Договору №21-02/17 від 21.02.17 про відступлення права вимоги (цесії).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.17 порушено провадження у справі №910/4050/17, на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна», та призначено розгляд справи на 04.04.17.

13.04.17 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення 17 083,92 грн. заборгованості за надані, проте не оплачені послуги, за Договором №СА-1357 від 17.01.12, а саме, за актом приймання-передачі №26 від 27.03.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.17. було прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору у справі №910/4050/17 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення

17 083,92 грн., та прийнято вступ у справу №910/4050/17 третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна».

27.04.17. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення 43 135 826,11 грн.

Позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог обґрунтовані тим, що на підставі Договору №СА-1357 від 17.01.12. про надання послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» виникла заборгованість за надані, проте не оплачені послуги, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна», право вимоги на стягнення якої перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» на підставі Договору факторингу №1 від 25.04.17, у зв'язку з чим заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» заборгованість за Договором №СА-1357 від 17.01.2012 про надання послуг в розмірі 48 343 976,24 грн., що включає в себе: 32 198 736,06 грн. основного боргу, 7 405 709,29 грн. інфляційних втрат, 2 003 378,89 грн. 3% річних, та 6 736 152,00 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.17 прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору у справі №910/4050/17 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» та прийнято вступ у справу №910/4050/17 третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто».

25.05.17. третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ «ФК «Авісто» через відділ діловодства суду було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, за змістом якої останній просить накласти арешт на грошові кошти відповідача у розмірі 43 135 826,11 грн., що обліковуються на рахунках у банківських установах, в межах суми позову у зв'язку із тим, що: відповідач протягом двох років уникає та ухиляється від сплати заборгованості за Договором №СА-1357 від 17.01.12. про надання послуг; щодо відповідача розглядаються судові спори, в тому числі стосовно стягнення заборгованості, що прямо впливає на збільшення кредиторської заборгованості; відповідач знаходиться у скрутному фінансовому стані; інтереси відповідача захищають представники із сумнівної репутацією.

08.06.17 відповідачем через відділ діловодства суду було подано заперечення на заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій останній посилається на своє задовільне фінансове становище, наявність бізнес-інтересу подальшої діяльності в Україні та високі продажі в регіоні, що на думку відповідача, свідчить про відсутність будь-яких підстав для припущення, що виконання рішення суду останнім буде утруднене чи унеможливлене.

За наслідками розгляду даної справи по суті рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 у справі №910/4050/17 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» заборгованість у розмірі 32 198 736,06 грн., інфляційні витрати у розмірі 7 405 709,29 грн., 3% річних у розмірі

2 003 378,89 грн. та судовий збір у розмірі 206 558,88 грн.

Розглянувши клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, дослідивши позовні матеріали в цілому, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.11. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (надалі - постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.11 № 16), у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», клопотання про забезпечення позову може бути подано також третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, оскільки ці особи користуються правами позивача у процесі (частина третя статті 26 ГПК).

Як зазначено в п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В той же час, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Така правова позиція підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції, а саме постановою ВГСУ від 21.12.06. по справі № 30/322-06-9805 та постановою ВГСУ від 25.01.06. по справі № 2/282.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.06.2017) у даній справі є стягнення з відповідача на користь третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» грошових коштів у розмірі

48 343 976,24 грн., які відповідач не сплатив за надані, проте не оплачені послуги за договором № СА-1357 від 17.01.12., а також нарахованих до сплати 3% річних, пені та інфляційних витрат, право вимоги на стягнення яких перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» (далі за текстом - ТОВ «ФК «Авісто») на підставі Договору факторингу №1 від 25.04.17.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» зазначає, що розмір основного боргу, без урахування штрафних санкцій та інфляційних втрат, який заявлений ТОВ «ФК «Авісто», становить 32 198 736,06 грн. підлягав сплаті первісному кредиторові (ТОВ «Хоса-Плекс Україна») ще у квітні 2015 року, тобто більш ніж два роки тому.

Крім того, заявник вказує на те, що відповідач заперечує не лише наявність заборгованості, а й сам факт існування зобов'язальних правовідносин між ним ТОВ «Хоса-Плекс Україна», однак такі твердження відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи підписаними зі сторони ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» актами-приймання передачі наданих послуг.

Під час судового розгляду даної справи представники відповідача стверджували про відсутність договірних зобов'язань з ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ненадання останніми послуг 2015 році за договором № СА-1357 від 17.01.12 та заявляли клопотання про витребування доказів, зокрема оригіналів актів приймання-передачі наданих послуг. Крім того, відповідачем заявлялись клопотання про залишення без розгляду даної позовної заяви у зв'язку із ненаданням оригіналів витребуваних судом документів.

Після надання на огляд суду оригіналів документів (зокрема, актів приймання-передачі наданих послуг та Додаткової угоди №5 від 05.09.14 до договору № СА-1357 від 17.01.12, яким пролонговано зобов'язання сторін за останнім до 31.12.15), відповідачем неодноразово заявлялись клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом спорів за позовами ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» про визнання недійсними Договору відступлення права вимоги (цесії) №21-02/17 від 21.02.17, укладеного між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Байнер Груп», та Договору факторингу №1 від 25.04.17, укладеного між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Авісто».

В подальшому представниками відповідача неодноразово заявлялись клопотання про призначення судової експертизи та зупинення провадження у зв'язку із твердженнями, що акти приймання-передачі наданих послуг не підписувались уповноваженим представником відповідача.

Крім того, відповідачем надано листи ТОВ «Волиньфарм» №405 від 05.06.2017 та ТОВ «Галафарм» №0606/17 від 06.06.2017, в яких останні зазначали, що не отримували і не повинні були отримувати жодних платежів від ТОВ «Хоса-Плекс Україна» за надання послуг у березні 2015 року в рамках реалізації програм ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» відповідно до договору №СА-1357 про надання послуг від 17.01.2012; що не мають жодних вимог до ТОВ «Хоса-Плекс Україна» чи до ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» щодо надання ними послуг у березні 2015 року в рамках реалізації програм ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» відповідно до договору №СА-1357 про надання послуг від 17.01.2012; що будь-які вимоги ТОВ «Хоса-Плекс Україна» до ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» у зв'язку із наданням ними послуг у березні 2015 року в рамках реалізації Програм ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» відповідно до договору №СА-1357 про надання послуг від 17.01.2012, якщо вони посилаються на договори чи первинні документи з аптекою - є недійсними. А також у судовому засіданні 08.06.2017 відповідачем надано суду лист ТОВ «Мед-сервіс» №299 від 08.07.2017, в якому зазначається, що останнє не отримували жодних платежів від ТОВ «Хоса-Плекс Україна» за надання послуг у березні 2015 року в рамках реалізації програм ТОВ «Санофі-Авентіс Україна».

Проте, представником ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» було надано суду договори, акти та рахунки, складені з відповідними аптеками, які спростовують викладені у вказаних листах обставини та підтверджують наявність договірних правовідносин між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Галафарм», ТОВ «Волиньфарм».

Щодо листа ТОВ «Мед-Сервіс», в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі наданих послуг, укладених між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Санофі Авентіс Україна», в яких зазначено надання послуг даною аптекою та/або укладення з останньою договору в рамках реалізації програм ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» відповідно до договору №СА-1357 про надання послуг від 17.01.2012, а відтак даний лист не доводить та не спростовує надання послуг ТОВ «Хоса-Плекс Україна» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» за спірний період.

Після надання ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» вказаних документів, представниками відповідача 15.06.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано копії договорів відступлення права вимоги від 16.04.17, укладених «Санофі Авентіс Україна» з ТОВ «Галафарм» та Фірмою «Волиньфарм» у формі товариства з обмеженою відповідальністю відповідно, згідно яких вбачається що вказані аптеки відступили своє право вимоги до ТОВ «Хоса-Плекс Україна» за Договорами про надання послуг №0301-08 від 03.01.14 та №0301-44 від 03.01.14, предметом яких надання аптеками замовнику - ТОВ «Хоса-Плекс Україна» комплексу маркетингових послуг, пов'язаних з проведенням дослідження ринку продажів товарів, які випускаються під торговою маркою ТОВ «Санофі-Авентіс Україна».

Таким чином, наведені в листах ТОВ «Волиньфарм» №405 від 05.06.2017 та ТОВ «Галафарм» №0606/17 від 06.06.2017 обставини, а також доводи відповідача про відсутність договірних правовідносин між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна», ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та вказаними аптеками, ненадання послуг ТОВ «Хоса-Плекс Україна» відповідачу у березні 2015 року, не відповідають дійсності, про що ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» було відомо ще станом на дату укладення договорів відступлення права вимоги - 16.04.2017.

Більше того, у Договорах відступлення права вимоги від 16.04.2017, підписаних представником відповідача та скріплених печаткою, значиться, що вказані послуги були надані замовнику - ТОВ «Хоса-Плекс Україна» належним чином.

Наведені договори, акти та рахунки спростовують доводи відповідача про ненадання послуг ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та відсутність договірних зобов'язань між сторонами за Договором послуг, а зміст листів аптек, що датовані значно пізніше ніж договори відступлення права вимоги від 16.04.2017, та зазначення в останніх (з чим погодився відповідач їх укладаючи) про надання якісних та належних послуг аптеками ТОВ «Хоса-Плекс Україна», повністю суперечать правовій позиції відповідача у даній справі та, на думку суду, є спробою надання недостовірних відомостей з метою ухилення від виконання своїх грошових зобов'язань.

Верховний Суд України у своїй постанові №6-640цс17 від 24.05.2017 зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до скасування заходів забезпечення позову судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі (стаття 68 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.06 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кудла проти Польщі» вказується, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності «Міфсуд проти Франції».

Суд нагадує, що Конвенцію треба тлумачити таким чином, щоб гарантія цих прав була практичною та ефективною, а не теоретичною та ілюзорною (справа «Мультиплекс проти Хорватії».

У рішенні від 31.07.03 у справі «Доран проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від №15-рп/2004 від 02.11.04 у справі №1-33/2004 , де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення №3-рп/2003 від 30.01.03 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Непослідовність доводів та дій представників відповідача в частині доведення справової позиції у даному спорі, а саме - подання численних клопотань та заяв про зупинення провадження, витребування документів, призначення судової експертизи, заявлення відводу, надання взаємовиключних доказів, на думку суду, свідчать про недобросовісність відповідача та можливість в подальшому його ухилення від виконання рішення суду.

А тому, зважаючи на дії відповідача під час судового розгляду даного спору, які вказують про його небажання виконувати свої грошові зобов'язання, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а саме шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми задоволених рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 у справі №910/4050/17 позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» у загальному розмірі 41 814 383,12 грн., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» та обліковуються на рахунках в банківських або інших кредитно-фінансових установах.

При цьому, суд відзначає, що вищенаведений захід до забезпечення позову є адекватним по відношенню до задоволених позовних вимог.

В той же час, судом не приймаються до уваги посилання ТОВ «ФК «Авісто» на наявність відкритих стосовно відповідача судових спорів щодо оскарження податкових-повідомлень рішень та щодо накладення штрафів за порушення податкового законодавства (справи № 2а-1220/11/2670, № 2а-13529/11/2670) у зв'язку із тим, що наявність даних судових спорів не впливає на збільшення боргу відповідача перед своїми кредиторами та не виключає можливість ТОВ «ФК «Авісто» отримати відповідну грошову компенсацію у випадку задоволення позовних вимог за позовом у справі №910/4050/17.

Також, доводи заявника щодо наявності кримінального провадження

№ 0005194 за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України щодо вчинення шахрайських дій представником відповідача судом відхиляються з огляду на те, що дані обставини не мають відношення до предмету спору.

З огляду на те, що нормами ст. 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість вжиття заходів забезпечення позову на будь-якій стадії провадження у справі, приймаючи до уваги, що із наданих третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору ТОВ «ФК «Авісто» документів та встановлених судом обставин вбачається ймовірність ускладнення виконання рішення у даній справі, беручи до уваги, що обраний заявником захід до забезпечення позову, а саме - накладення арешту на грошові кошти, відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення, в той час як невжиття такого заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення, суд частково задовольняє заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ «ФК «Авісто» про вжиття заходів до забезпечення позову в межах суми 41 814 383,12 грн.

Про забезпечення позову господарський суд виносить ухвалу, яка надсилається або видається сторонам у справі, іншим учасникам судового процесу (стаття 67 ГПК). Наказ про вжиття заходів до забезпечення позову не видається.

Така ухвала про забезпечення позову має відповідати вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», що встановлюються до виконавчого документа, оскільки ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом в розумінні ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» № 6 від 22.03.12, ухвали господарського суду набирають законної в день їх винесення.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт на грошові кошти в сумі 41 814 383 (сорок один мільйон вісімсот чотирнадцять тисяч триста вісімдесят три) грн. 12 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 48-50А , ідентифікаційний код: 35648623) та обліковуються на рахунках в банківських або інших кредитно-фінансових установах, в тому числі, але не обмежуючись:

- на рахунку 0000 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300379;

- на рахунку 0010 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300379;

- на рахунку 0900 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300379;

- на рахунку 0000 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300379;

- на рахунку 2009 в ПАТ «СІТІБАНК», МФО 300584;

- на рахунку 7100 (українська гривня, долар США, євро) в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, а також на будь-яких інших рахунках, виявлених державною виконавчою службою в ході виконання ухвали суду.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» (03039, м. Київ, прос. Червонозоряний, буд.119, оф. 305, ідентифікаційний код: 39946033).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс-Україна» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 48-50А, ідентифікаційний код: 35648623).

Дана ухвала є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто з 15.06.2017 та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Строк пред'явлення ухвали до виконання до 15.06.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня, наступного за днем прийняття.

Суддя Т.М.Ващенко