ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. Справа № 911/4323/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод»

до Приватного підприємства Фірми «Каменяр»

та до Приватного підприємства «Закарпатспецмаш»

про стягнення 160000,00 грн.

секретар судового засідання: Діхтярук Є.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 16.11.2016 р.);

від відповідача 1: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 21.07.2016 р.);

від відповідача 2: не зявився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» (далі позивач) звернулось з позовом до Приватного підприємства Фірми «Каменяр» (далі відповідач 1) та до Приватного підприємства «Закарпатспецмаш» (далі відповідач 2) про стягнення 160000,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що на підставі укладеного позивачем з відповідачем 1 договору № 07-11 від 07.11.2013 р. останній мав поставити позивачеві обладнання для переробки цеолітової продукції згідно з технічними характеристиками, які визначалися в додатках до договору, а також провести весь комплекс монтажних і пусконалагоджувальних робіт. 28.12.2013 р. та 26.02.2014 р. відбулася поставка обладнання за договором, однак у подальшому зясувалося, що ПП Фірма «Каменяр» поставило позивачеві обладнання неналежної якості.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що для відновлення свого порушеного права ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» необхідно буде придбати та встановити 6 моторів-барабанів загальною вартістю 155376,00 грн. та грохот ГИЛ-43 вартістю 360000,00 грн. Крім того, для досягнення необхідного рівня вологості продукції необхідно буде встановити барабанну сушку вартістю 423100,00 грн. За таких обставин, позивачеві завдано збитків на загальну суму 938476,00 грн., проте він просить стягнути лише 159000,00 грн. збитків та 1000,00 грн. упущеної вигоди у вигляді неодержаного доходу солідарно з відповідача 1 та Приватного підприємства «Закарпатспецмаш» як поручителя згідно з договором поруки від 12.11.2013 р. Також позивач просив покласти на відповідачів судові витрати.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.12.2016 р. за вказаним позовом було порушено провадження у даній справі № 911/4323/16.

Розгляд справи відкладався.

01.02.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача 1 надійшло клопотання б/н від 01.02.2017 р. (вх. № 2401/17 від 01.02.2017 р.) про відкладення розгляду справи.

02.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 02.02.2017 р. (вх. № 2530/17 від 02.02.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копії рішення господарського суду Закарпатської області № 907/219/15 від 18.05.2015 р., копії висновку спеціаліста, копії видаткової накладної № РН-0000010 від 22.05.2014 р., копії додаткової угоди до договору № 07-11 від 07.04.2014 р., копії додатку до договору № 07-11 від 07.04.2014 р., копії договору поруки від 12.11.2013 р., копії комерційної пропозиції № 16/559 від 07.12.2016 р., копії паспортів ДВУ-7 та Грохоту ГИСЛ-42.

02.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 02.02.2017 р. (вх. № 2531/17 від 02.02.2017 р.) про призначення експертизи, за змістом якого позивач просить суд призначити комплексну товарознавчо-інженерно-гірничотехнічну-охорону праці експертизу та поставити на вирішення експертів наступні питання: 1. Чи відповідають мотори-барабани вимогам правил охорони праці та безпеки життєдіяльності? 2. Чи відповідає стан моторів-барабанів вимогам правил охорони праці та безпеки життєдіяльності? 3. Чи відповідають мотори-барабани, що досліджуються, вимогам правил електробезпеки? 4.Чи могли завдати шкоду життю та здоровю працівників мотори-барабани в стані, якому вони були поставлені? 5.Чи має поставлене обладнання (все обладнання та/або окремі його елементи (частини) по Договору від 07 листопада 2013 року та Додатку до Договору недоліки? Якщо так, то які? Чи є ці недоліки прихованими? 6. Чи дає обладнання потужність, зазначену в п. 2.5 Договору? Чому? 7. Чи дає обладнання вологість, зазначену в п. 2.5 Договору? Чому? 8. Чи дає обладнання фракційність, зазначену в п. 2.4 Договору? Чому? 9. Чи дає обладнання продукційність, зазначену в Договорі? Чому? 10. Чи відповідають мотори-барабани тим, що зазначені в паспорті, доданому до нього? 11. Чи відповідає виробник моторів-барабанів зазначеному в технічному паспорті? 12. Які показники якості продукції, виготовленої на поставленому обладнанні? 13. Чи дає обладнання продукцію кондиційну? Чому? 14. Чи відповідає обладнання заводу виробника? Чи є будь-яке обладнання саморобним, зробленим кустарним способом? Чи відповідають площі просіювальних сит Грохот ГИСЛ 42 технічним розмірам, зазначеним в Договорі від 07 листопада 2013 року та Додатку до нього та паспорту обладнання? Чи збережено базисне співвідношення сторін просіювання сит (ширини до довжини)?

У судовому засіданні 02.02.2017 р. представник позивача позовні вимоги та подане клопотання про призначення експертизи підтримував; представники відповідачів у судове засідання не зявились.

27.02.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача 1 надійшов відзив б/н від 24.02.2017 р. (вх. № 4378/17 від 27.02.2017 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач 1 просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

27.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 27.02.2017 р. (вх. № 4380/17 від 27.02.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копій банківських виписок від 01.04.2014 р., від12.03.2014 р., від 25.02.2014 р., від 06.02.2014 р., від 17.01.2014 р., від 11.11.2013 р., копії договору про надання послуг від 15.01.2015 р., копії акту від 15.01.2015 р., від 22.07.2014 р., копії договору поставки від 04.03.2015 р., копії договору поставки № 5 від 04.02.2014 р., копії додатку № 1 від 04.02.2014 р. до договору поставки № 5 від 04.02.2014 р., копії додаткової угоди від 25.12.2014 р. про розірвання договору поставки № 5 від 04.02.2014 р., копії додатку № 1 до договору поставки № від 15.01.2014 р., копії листа від 18.02.2015 р., копії договору купівлі продажу № 17/09 від 17.09.2015 р. та копії додатку № 1 до договору № 17/09 від 17.09.2015 р.

27.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 27.02.2017 р. (вх. № 4378/17 від 27.02.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів, яке було задоволено ухвалою суду від 27.02.2017 р.

У судовому засіданні 27.02.2017 р. представники позивача позовні вимоги підтримували; представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечувала та просила суд застосувати строк позовної давності; представник відповідача 2 у судове засідання не зявився.

09.03.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 09.03.2017 р. (вх. № 5196/17 від 09.03.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копії розрахунку по втраченій вигоді по договору № 5 від 04.02.2014 р. між ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» та ФГ «Лотос-М-2005», копії калькуляції ціни 1 тони цеоліту осушеного природного молотого… від 03.04.2014 р., копії калькуляції ціни 1 тони цеоліту природного молотого… від 03.04.2014 р., копій рішення господарського суду Закарпатської області від 15.05.2015 р. та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 р. у справі № 907/219/15; копій рішення господарського суду Закарпатської області від 13.07.2015 р., постанови Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 р. та постанови Вищого господарського суду України від 09.02.2016 р. у справі № 907/45/15.

Також 09.03.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 09.03.2017 р. (вх. № 5195/17 від 09.03.2017 р.) про витребування доказів, за змістом якого позивач просить суд на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребувати з архіву Києво-Святошинського РВ ГУМВС в Київській області результати перевірки ЖЕО № 4127 від 04.03.2015 р., проведеної працівниками Києво-Святошинського РВ ГУМВС в Київській області по факту неправомірних дій зі сторони ПП Фірми «Каменяр». Клопотання мотивоване тим, що позивач звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення відповідачем злочину у звязку поставкою товару неналежної якості, яка фактично була шахрайством. За твердженням позивача, відповідачем були написані в Києво-Святошинському РВ ГУМВС в Київській області письмові пояснення, якими відповідач визнавав свій борг. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку, то, на переконання позивача, надходження з архіву Києво-Святошинського РВ ГУМВС в Київській області матеріалів, в яких буде міститися інформація про те, що відповідач визнає борг, підтвердить факт переривання перебігу строку позовної давності.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 09.03.2017 р. проти задоволення вказаного клопотання заперечувала та зазначала про відсутність визнання відповідачем 1 будь-якого боргу перед позивачем.

Клопотання позивача про витребування доказів залишене судом без задоволення з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Позивачем не дотримано наведених вимог процесуального закону, оскільки подане ним клопотання про витребування доказів не містить посилання на докази неможливості самостійного отримання такого доказу, а також на обставини, що перешкоджають його наданню. Зокрема, відповідачем не надано доказів звернення до відповідного правоохоронного органу за отриманням витребовуваного доказу та, відповідно, відмови вказаного органу у його наданні.

09.03.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 09.03.2017 р. (вх. № 5195а/17 від 09.03.2017 р.) про поновлення строків позовної давності у випадку їх пропущення для звернення з позовом до суду, в якій зазначено, що обґрунтування поновлення строків зазначається в додаткових поясненнях.

09.03.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 09.03.2017 р. (вх. № 5195/17 від 09.03.2017 р.), згідно з яким позивач зазначає, що він виявив недоліки поставленого відповідачем обладнання 05 листопада 2014 року. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивач звертався до Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області із заявою про вчинення відповідачем злочину у звязку з поставкою товару неналежної якості, фактично - шахрайства. Відповідачем було написано в Києво-Святошинському РВ ГУМВС України в Київській області письмові пояснення, якими останній визнавав свій борг. За таких обставин, на переконання позивача, позовна давність переривається. Також позивач посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивач звертався до господарського суду Закарпатської області з позовом про розяснення договору № 07-11 від 07 листопада 2013 року (справа № 907/219/15), предметом якого було тлумачення положень договору № 07-11 в частині того, якої якості має бути поставлений товар. Крім того, між сторонами був ще один судовий спір з приводу виконання ПП Фірмою «Каменяр» зобовязання, передбаченого п.п. 1.1, 2.3-2.5 договору, в натурі. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України це була лише частина вимог, на яку мав право позивач, а саме - отримання обладнання в робочому (придатному до експлуатації) стані, то строк позовної давності неодноразово переривався. При цьому, на переконання позивача, у випадку виконання боржником зобовязання в натурі у позивача б не виникала необхідність подавати позов про стягнення упущеної вигоди та відшкодування збитків. Фактично цей спір закінчився 09 лютого 2016 року з прийняттям постанови судом касаційної інстанції, у звязку з чим позивачем у даній справі, на його переконання, подано позов в межах строків позовної давності.

У судовому засіданні 09.03.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримував, представник відповідача 1 проти позову заперечувала, представник відповідача 2 до суду не зявився.

У судовому засіданні 09.03.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» (замовник) та Приватним підприємством Фірма «Каменяр» (постачальник) 07 листопада 2013 року було укладено договір № 07-11.

Згідно умов даного договору постачальник зобовязався поставити замовникові обладнання для переробки цеолітової продукції згідно технічних характеристик, яке зазначене в специфікації до даного договору, вартістю 1200000,00 грн., а замовник зобовязався прийняти та оплатити дане обладнання в кількості і асортименті, обумовленому в п. 1.1 даного договору в терміни та на умовах, які визначені п. 4 договору.

28.12.2013 р. ПП Фірма «Каменяр» поставило ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» дробарку ДВУ-7, грохот ГИСЛ-42 і раму зварну на загальну суму 760000 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 007829. 28.02.2014 р. автоперевізником ТОВ «Вест-Транс» були доставлені відповідачу пневмоциклон ПК-35 і п'ять конвеєрів В-500 на загальну суму 350000,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 02Ц від 26.02.2014 р.

07.04.2014 р. сторони підписали додаткову угоду до договору № 07-11, якою змінили специфікацію поставленого обладнання, у зв'язку з чим змінилася ціна даного обладнання, яка склала 1000000,00 грн. з ПДВ. Цей факт підтверджується видатковою накладною № РН-0000010 від 22.05.2014 р., яка підписана позивачем і відповідачем 1, і в якій зазначено, що постачальник ППФ «Каменяр» відвантажив, а одержувач ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» отримав обладнання на 1000000,00 грн., у т.ч. ПДВ, а саме: дробарку ДВУ-7 в зборі, грохот ГИСЛ-42 в зборі, чотири конвеєри В-500, раму зварну та конвеєр СМД-150. Видаткова накладна на пневмоциклон ПК-35 вартістю 200000,00 грн. з ПДВ, який був поставлений по ТТН № 02Ц, не видавалася.

Таким чином, відповідач 1 поставив позивачу обладнання, яке зазначене в ТТН № 007829 від 28.12.2013 р. та ТТН № 02Ц від 26.02.2014 р.

Постачальник 26.02.2014 р. підготував на підпис замовнику акт прийому-передачі обладнання по договору № 07-11 від 07.11.2013 р., від підписання якого останній відмовився.

Поставлене обладнання за договором № 07-11, саме: дробарка ДВУ-7, грохот ГИСЛ-42 та два конвеєри В-500 замкнутого циклу, представляють собою комплектний агрегат і встановлюються на зварній рамі, а тому вони були змонтовані на виготовлені відповідачем фундаменти. Комплектне обладнання було поставлене, змонтоване і виконані пробний пуск і заводські випробування. Після виконання монтажних, пусконалагоджувальних робіт був підписаний акт № 1 від 08.06.2014 р., який підтверджує факт виконання умов договору № 07-11 з боку постачальника.

12.03.2015 р. замовник повернув за відповідним актом приймання-передачі пневмосепаратор ПК-35 (пневмоциклон) постачальнику, у зв'язку з чим відпала потреба встановлювати систему пневмосепарації, а тому договір № 07-11 від 07.11.2013 р. виконаний постачальником у повному обсязі. На виконання умов договору замовник перерахував постачальникові грошові кошти в загальній сумі 925000,00 грн.

Наведені обставини встановлені у справі господарського суду Закарпатської області № 907/1068/14, в якій 11 січня 2017 р. Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову, рішення господарського суду Закарпатської області від 10.08.2016 р. у даній справі скасоване в частині стягнення 11907,52 грн. пені., 71232,00 інфляційних, 5623,87 грн. 3% річних, прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено, а в решті рішення залишено без змін: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» на користь Приватного підприємства Фірми «Каменяр» 65000,00 грн. основного боргу, 2631,17 грн. пені, 53618,00 інфляційних нарахувань та 3 996,16 грн. 3 % річних.

Згідно з приписами частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.3 договору № 07-11 від 07.11.2013 р. передбачено, що якість обладнання, що постачається, повинна відповідати діючій нормативно-технічній документації з гарантійним терміном 1 рік та постачанням комплектуючих протягом 10 років за окрему плату.

Згідно з п. 2.4 договору постачальник гарантує технічну можливість по фракційного виходу цеолітової продукції в межах проведеного контрольного помолу. Вологість продукції не буде перевищувати 7% в літній період і 10% - в інші періоди.

Відповідно до п. 2.5 договору потужність обладнання при вказаному режимі фракційного випуску продукції становить 30 тонн на 1 год.

Поряд з цим, 12.11.2013 р. між Приватним підприємством «Закарпатспецмаш» як поручителем та ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» як кредитором було укладено договір поруки, за змістом якого ПП «Закарпатспецмаш» поручається відповідати перед кредитором за зобовязаннями ПП Фірми «Каменяр» (боржник), що виникли з договору № 07-11 від 07.11.2013 р., який був укладений з приводу зобовязань по організації постачання обладнання для переробки цеолітової продукції згідно технічних характеристик та проведення всього комплексу монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобовязання.

При цьому пунктом 4.1 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання боржником згідно основного договору в сумі, що дорівнює 5000,00 грн., а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі № 911/4323/16, ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» просить суд стягнути солідарно з ПП Фірми «Каменяр» та ПП «Закарпатспецмаш» 159000,00 грн. збитків, завданих у звязку із постачанням обладнання неналежної якості, а також 1000,00 грн. упущеної вигоди.

Як зазначає позивач, відповідно до п. 2.4 договору № 07-11 від 07 листопада 2013 року постачальник (ПП Фірма «Каменяр») гарантує технічну можливість по фракційного виходу цеолітової продукції в межах проведеного контрольного помолу, а саме: 1. Фракція -1мм 25-35%; 2. Фракція - 1-8 (1-4 мм 25-35 %); 3. Фракція 3-8 (4-10) мм - 30-40 %. Вологість продукції не буде перевищувати 7 % в літній період і 10 % в інші періоди. Наведені вимоги не є випадковими, оскільки для виробництва позивачеві необхідна саме така вологість. Крім того, відповідно до п. 2.5 договору № 07-11, потужність обладнання при вказаному режимі фракційного випуску продукції становить 30 тон на 1 годину. Однак, виявилося, що Грохот ГИСЛ-42 переобладнано таким чином, що на верхньому ярусі замість одного сита встановлено два сита різного розміру, а довжина сит нижнього ярусу скорочена, у звязку з чим площа просіювання кожної фракції зменшилася. Площа просіювання верхнього сита складена з двох частин: перша частина для просіювання фракції 1 мм: має розмір 1500х2200 мм, площею 3 кв.м, друга частина для просіювання фракції 3-9 мм має розмір 1500х1500 мм, площею 2,25 кв.м; площа просіювання нижнього сита має розмір 1500х2500 мм, площею 3,75 кв.м. Дані розміри не відповідають технічним характеристикам, зазначеним в паспорті обладнання: 1500х3500 мм, площею 5,25 кв.м. Також не збережено базисне співвідношення сторін просіювання (ширини до довжини), яке повинно складати 1:2,5, що значно зменшило продуктивність та ефективність даного грохота. Грохоти із співвідношенням сторін просіювання, менш ніж 1:2,5, нераціональні через труднощі забезпечення рівномірної подачі, ускладнення конструкції і погіршення їх динамічних показників. Внаслідок того, що два верхні сита розміщені поряд, має місце значне змішування фракцій. Це призводить до присутності мілких фракцій у більш крупних, що значно погіршує якість продукції, яка випускається та зменшує продуктивність устаткування. Також відповідачем 1 не дотримано п. 2.5 договору стосовно потужності обладнання, оскільки поставлене обладнання дає не більше 10 тон продукції на 1 годину.

Позивач наголошував на тому, що в процесі експлуатації обладнання позивачем було встановлено, що відповідачем 1 на обладнання були встановлені мотори, які не відповідають паспорту обладнання та заводу виробника. У звязку з таким істотним порушенням умов договору потужність моторів значно менша. Так, згідно специфікації постачальник поставив замовнику 28 лютого 2014 року конвеєри в кількості 5 штук, які укомплектовані мотор-барабанами МВ-320 та МВ-275. 22 липня 2014 року на конвеєрі «фракції 0-1 мм» мотор-барабан перестав працювати. З метою проведення ремонтних робіт мотор було знято з конвеєра, злито трансформаторне масло та після цього виявилося, що замість статора двигуна мотор-барабана в останній штучним («кустарним», не заводським) методом було встановлено трифазний асинхронний двигун типу АИР90Т4У2, який було перероблено під габарити мотора-барабана. Ротор двигуна підєднано до приводу барабанного двигуна, що і приводило конвеєр в рух. У конвеєрах подібного типу використовуються двигуни потужністю 2,2 кВт і 4 кВт. Згідно з етикеткою в даному двигуні було використано асинхронний двигун потужністю 2,2 кВт. Таким чином, двигун, що було встановлено на конвеєр 0-1 мм, є некондиційним, саморобним, не відповідає паспорту та типу двигуна, а також не відповідає жодним стандартам та вимогам щодо будови та експлуатації електронної машини. 05 листопада 2014 року в цеху № 1 ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» зупинився конвеєр «фракції 3-9 мм». З метою проведення ремонтних робіт з двигуна було злито трансформаторне масло, двигун розібрано, при цьому виявилось, що на мотор-барабан було встановлено вживаний двигун, на обмотки якого нарощено дріт методом скрутки без обовязкової ізоляції.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем 1 було поставлено позивачеві обладнання неналежної якості, що є порушенням умов договору № 07-11 від 07 листопада 2013 року. ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» наголошує на тому, що для відновлення свого порушеного права йому необхідно буде придбати та встановити 6 моторів-барабанів вартістю 25896,00 грн. кожний. Загальна вартість моторів-барабанів складає 155376,00 грн. Також для досягнення необхідних характеристик обладнання, зазначених в п. 2.4 та 2.5 договору, позивачеві необхідно придбати новий грохот ГИЛ-43, вартість якого складає 360000,00 грн., а для досягнення необхідного рівня вологості продукції відповідно до п. 2.5 договору необхідно встановити барабанну сушку, вартість якої складає 423100,00 грн. За таких обставин, позивач вважає, що йому завдано збитків на загальну суму 938476,00 грн., але товариство просить суд стягнути з відповідачів лише 159000,00 грн. Також товариство позивача, за його твердженням, зазнало упущеної вигоди в розмірі 1000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази та позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» про солідарне стягнення з відповідачів 159000,00 грн. збитків, завданих у звязку із постачанням обладнання неналежної якості, а також 1000,00 грн. упущеної у звязку з цим вигоди, з огляду на таке.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно положень ст. 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.ст. 22, 623, Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Обовязковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Як зазначає позивач, реальні збитки у вигляді витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, були заподіяні йому внаслідок протиправної поведінки відповідача 1 у вигляді поставки обладнання неналежної якості.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, наповнення доказової бази у господарській справі покладається на сторони, а відповідні обставини мають доводитися належними та допустимими доказами в розумінні приписів статей 32-34 ГПК України.

Слід зазначити, що прийняття товару за вимогами кількості, якості, асортименту, комплектності регулюється Главою 54 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, а згідно вимог ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інше не встановлено договором.

Так, за приписами статті 673 Кодексу у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно ж до приписів ч. 1 ст. 689 ЦК України покупець зобовязаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Порядок прийняття товару за якістю регулюється спеціальними нормативно-правовими актами.

Так, статтею 271 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання, а також Особливі умови поставки окремих видів товарів. Оскільки згадані нормативно-правові акти урядом ще не прийнято, з урахуванням положень Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на даний час продовжує діяти Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 25.04.1966 р. № П-7 (далі - Інструкція).

Пунктом 6 Інструкції передбачено, що приймання продукції за якістю здійснюється на складі отримувача у такі строки: при поставці за межі міста - не пізніше 20 днів, після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад отримувача. Машини, обладнання, прилади та інша продукція, яка надійшла в тарі та яка має гарантійні строки служби чи зберігання, перевіряються за якістю та комплектністю при відкриванні тари, але не пізніше установлених гарантійних строків.

Пункти 16-19, 29 цієї Інструкції встановлюють спеціальний порядок актування товару, щодо якого виявлено недоліки за якістю.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази прийняття обладнання позивачем за якістю у відповідності до вимог чинного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до п. 9 Інструкції № П-7, акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що знайшов приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами. Акт по приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними строками, має бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного строку. Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, у процесі монтажу, випробування, використання і збереження продукції.

Слід зазначити, що до матеріалів справи не надано доказів складання відповідного акту про приховані недоліки поставленого відповідачем 1 позивачеві обладнання.

Статтею 678 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості. Так, згідно з ч. 1 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно з частиною 2 статті 678 Цивільного кодексу України в разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Поряд з цим, статтями 680, 681 Цивільного кодексу України передбачено строки виявлення недоліків і предявлення вимоги у звязку з недоліками проданого товару.

Так, згідно з ч.ч. 1-3 статті 680 Кодексу, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені, протягом цього строку.

До вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності) (стаття 681 ЦК України).

Поряд з цим, Господарським кодексом України передбачено спеціальні умови щодо якості товарів у відносинах поставки.

Так, статтею 268 Господарського кодексу України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Як зазначено у статті 269 ГК України, строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу. Гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію, але не пізніше одного року з дня одержання виробу покупцем (споживачем), а щодо виробів народного споживання, які реалізуються через роздрібну торгівлю, - з дня роздрібного продажу речі, якщо інше не передбачено стандартами, технічними умовами або договором. Постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни. У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Згідно з приписами частини 8 ст. 269 ГК України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Враховуючи передбачені наведеними приписами закону права покупця у звязку з постачанням товару неналежної якості, що містить недоліки, суд констатує, що у випадку отримання товару, який має недоліки, покупець може скористатися правами, наданими йому чинним законодавством та реалізувати вимоги, що повязані з якістю товару, у позасудовому чи в судовому порядку.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідачів збитків та упущеної вигоди у звязку із поставкою відповідачем 1 обладнання, що, за твердженням позивача, мало недоліки.

Відповідачем 1 було заявлено про застосування у даній справі наслідків спливу строку позовної давності. Натомість позивач заперечував проти застосування позовної давності, не вважаючи її пропущеною, однак водночас подав до суду і заяву про поновлення строків позовної давності у випадку їх пропущення.

Згідно з приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України).

Як зазначено, у п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», у ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною. Спеціальна позовна давність підлягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом. У зв'язку з цим господарським судам необхідно мати на увазі, зокрема, таке.

За приписами пункту 4 частини другої статті 258 і статті 681 ЦК України до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік. А частиною восьмою статті 269 ГК України передбачено шестимісячний строк пред'явлення позовів, що випливають з поставки товарів неналежної якості. Однак це не один і той самий строк, а два різні строки, оскільки перший з них (річний) застосовується щодо договорів купівлі-продажу (стаття 655 ЦК України), а другий (шестимісячний) - договорів поставки (стаття 265 ГК України, стаття 712 ЦК України). Різниця між ними полягає ще й у тому, що законом не передбачено можливість захисту порушеного права в разі пропущення, в тому числі й з поважних причин, шестимісячного строку пред'явлення позову. Отже, у вирішенні питання про застосування зазначених строків господарському суду слід ретельно з'ясовувати правову природу укладеного сторонами договору на предмет його відповідності ознакам договору купівлі-продажу або поставки.

Як встановлено судом, між сторонами у справі був укладений договір № 07-11 від 07.11.2013 р. поставки обладнання для переробки цеолітової продукції.

Таким чином, для реалізації позивачем у судовому порядку вимог у звязку з поставкою обладнання неналежної якості законом встановлено скорочений шестимісячний строк для звернення з позовом до суду від дня виявлення недоліків поставленого товару.

Позивач наголошував на тому, що він виявив недоліки поставленого відповідачем 1 обладнання 05 листопада 2014 року.

Відтак, на час звернення ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» до суду з даним позовом у грудні 2016 року, встановлений частиною восьмою статті 269 ГК України шестимісячний строк для пред'явлення позовів, що випливають з поставки товарів неналежної якості, сплив.

Оскільки, як зазначалося вище, законом не передбачено можливість захисту порушеного права в разі пропущення, в тому числі й з поважних причин, вказаного шестимісячного строку пред'явлення позову, підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» про стягнення з відповідачів упущеної вигоди та збитків, заподіяних поставкою неякісного, за твердженням позивача, обладнання, є відсутніми.

З урахуванням наведеного, судом було залишено без задоволення клопотання товариства про призначення судової «товарознавчо-інженерно-гірничотехнічної-охорони праці» експертизи, в якій на вирішення експертів позивач просив поставити запитання, повязані із встановленням наявності недоліків у поставленому відповідачем 1 обладнанні.

Решта доводів сторін та долучених до матеріалів справи документів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» до кожного з відповідачів у даній справі залишаються судом без задоволення у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору на підставі приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 20.03.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна