РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017Справа №910/7019/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева Машинобудівна

Корпорація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"

про стягнення 4082951,46 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача Ольшевський І.П. (за дов.)

В судовому засіданні 15.06.2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева Машинобудівна Корпорація" до товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" про стягнення 4082951,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив вартість переданого йому векселя у встановлені договором купівлі-продажу строки, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вартість векселя, обумовлену договором у розмірі та штрафні санкції за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою суду від 05.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7019/17, розгляд останньої призначено на 29.05.2017.

Через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив 26.05.2017, в якому обставин в заперечення по суті спору відповідачем не наведено, однак надано перерахунок штрафних санкцій, згідно якого за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 сума пені становить 27536,40 грн., сума 3% річних - 27231,00 грн. Відповідач просить в позові відмовити.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Ухвалою суду від 29.05.2017 розгляд справи відкладено на 15.06.2017.

Представник позивача в судове засідання 15.06.2017 не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідач підтримав доводи, зазначені у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № Б-196/3, відповідно до п. 1.1. якого продавець продає, а покупець придбає: простий вексель № АА1080388, векселедавець - ТОВ "Хімічні Технології", дата складання 24.04.2008, дата погашення: за пред'явленням, не раніше 24.04.2011, номінал векселя - 4000000,00 грн., вартість векселя - 3999700,00 грн. Всього один простий вексель номінальною вартістю 4000000,00 грн.

Договірна вартість купівлі векселя складає 3999700,00 грн. без ПДВ (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.3 договору купівлі-продажу векселів в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2014 покупець зобов'язаний сплатити договірну вартість векселя продавцю не пізніше 31.12.2016.

Відповідно до п. 2.4, 2.5 договору Продавець зобов'язаний передати покупцю векселі відповідно до акту прийому-передачі, не пізніше 14 липня 2008. Право власності на векселі переходить від продавця до покупця з моменту підписання акут прийому-передачі векселів відповідно до пп. 2.4 дійсного договору.

До матеріалів справи надано акт прийому-передачі векселів від 14.07.2008, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв простий вексель з наступними характеристиками: № АА1080388, векселедавець - ТОВ "Хімічні Технології", дата складання 24.04.2008, дата погашення: за пред'явленням, не раніше 24.04.2011, номінал векселя - 4000000,00 грн., вартість векселя - 3999700,00 грн. Всього один простий вексель номінальною вартістю 4000000,00 грн. Вартість векселя за договором № Б-196/3 від 14.07.2008 складає 3999700,00 грн.

За умовами п. 5.1. договору цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами умов договору.

Судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання по передачі товару покупцю, що підтверджується актом приймання-передачі, доданим до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договором між сторонами обумовлено строк оплати отриманого товару - не пізніше 31.12.2016.

Позивачем вказано, що відповідач частково оплатив вартість векселя у сумі 277120,00 грн. (27.03.2015 - 134120,00 грн., 27.05.2016 - 143000,00 грн.). Відповідач не заперечував проти факту оплати вказаної суми.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторонами не заперечується обставина про часткову оплату вартості векселя у розмірі 277120,00 грн. В підтвердження вказаної обставини позивач надав до матеріалів справи підписаний контрагентами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 по 07.03.2017, згідно якого дебіторська заборгованість позивача становить 3722580,00 грн. за договором № Б-196/3 від 14.07.2008.

Відповідач не надав доказів того, що залишок вартості векселя у розмірі 3722580,00 грн. був сплачений ним позивачу.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 3722580,00 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 27536,40 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 74823,86 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно перерахунку суду сума втрат від інфляції за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 є більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума інфляційних нарахувань підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем - 74823,86 грн.

Суд перевірив розрахунки 3% річних здійснені позивачем та відповідачем за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 та вважає розрахунок здійснений саме позивачем арифметично вірним та обґрунтованим. Вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 27536,40 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 257011,20 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 3.2 договору за прострочення виконання своїх зобов'язань, передбачених пп. 2.3 цього договору, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми прострочення, за кожний календарний день прострочення платежу.

Суд перевірив розрахунки пені, здійснені позивачем та відповідачем, за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 та вважає розрахунок здійснений саме позивачем арифметично вірним та обґрунтованим. Вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 257011,20 грн.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У вступній частині позову та в резолютивній його частині позивач вказує ціну позову у розмірі 4082951,46 грн. У резолютивній частині позовної заяви позивач розшифровує загальну ціну позову та просить стягнути з відповідача суму основного боргу з урахуванням втрат від інфляції у розмірі 3797403,86 грн., пеню у розмірі 257011,20 грн., 3% річних у розмірі 27536,40 грн. - загальна сума 4081951,46 грн. Матеріалами справи та здійсненими самим позивачем та судом розрахунками підтверджено суму основного боргу заявлену позивачем, суму втрат від інфляції, 3% річних та пеню на загальну суму у розмірі 4081951,46 грн., а тому загальна ціна позову вказана в позові у розмірі 4082951,46 грн. є опискою, судом спір розглядається спір на загальну ціну позову у розмірі 4081951,46 грн.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 4081951,46 грн.

Сума надміру сплаченого судового збору у розмірі 15,00 грн. повертається позивачу за його заявою, на підставі Закону України "Про судовий збір", в порядку передбаченому вказаним законом.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17; ) суму основного боргу - 3722580,00 грн. (три мільйони сімсот двадцять дві тисячі п'ятсот вісімдесят гривень 00 копійок), пеню у розмірі 257011,20 грн. (двісті п'ятдесят сім тисяч одинадцять гривень 00 копійок), 3% річних - 27536,40 грн. (двадцять сім тисяч п'ятсот тридцять шість гривень 40 копійок) та інфляційних нарахувань - 74823,86 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять три гривні 86 копійок) та судовий збір - 61229,27 грн. (шістдесят одну тисячу двісті двадцять дев'ять гривень 27 копійок).

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.06.2017 року.

Суддя І.В.Усатенко