ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 924/1003/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач)
суддівГрека Б.М., Селіваненка В.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від позивача: Безпалюк О.Л. від відповідача: не з'явились
на рішенняГосподарського суду Хмельницької області від 23.11.2016 року
та постановуРівненського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 року
у справі№ 924/1003/16
за позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Південно-Західні тепломережі"
простягнення 625816, 81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) звернулось з позовом до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі" (далі відповідач) про стягнення 625 816, 81 грн., з яких: 245 620, 24 грн. пені; 393 024, 94 грн. інфляційних втрат і 14 171, 63 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23.11.2016 року позовні вимоги задоволені частково. З відповідача підлягає стягненню 121 778, 93 грн. пені; 340 456, 97 грн. - інфляційних втрат; 14 038, 34 грн. - 3% річних. У стягненні 123 841, 31 грн. пені, 52 567, 97 грн. інфляційних втрат і 133, 29 грн. річних відмовлено.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції суд перерахував пеню з тих мотивів, що позивач нарахував пеню на заборгованість без урахування днів її часткової сплати та зменшив її розмір до 50% від заявленої суми - 245 620, 24 грн. скориставшись своїм правом, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Судом зазначено про те, що позивач не подав документів, які засвідчують, що він поніс значні збитки, у зв'язку з несвоєчасною сплатою боргу відповідачем. Відповідач є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Згідно балансу та звіту про фінансові результати за 9 місяців 2016 року, а також довідки щодо розшифрування доходів та витрат за вересень 2016 року діяльність відповідача є збитковою. При цьому відповідач у повному обсязі розрахувався з позивачем за отриманий природний газ; порушення строків оплати були незначними, а заявлений до стягнення розмір пені є неспіврозмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору. Водночас, перевіривши розрахунок позивача про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, господарський суд дійшов висновку про відмову в стягненні 52 567, 97 грн. інфляційних втрат і 133, 29 грн. 3% річних, як безпідставно заявлених.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Не погоджуючись частково з прийнятими у справі рішеннями позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати прийняті судові рішення, в частині відмови у стягненні 123 841, 31 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 245 620, 24 грн. В іншій частині прийняті судові рішення у даній справі залишити без змін.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

19 листопада 2013 року між сторонами у справі (позивач - продавець, відповідач - покупець) укладено Договір № 1611/14-БО-34 купівлі-продажу природного газу (далі Договір).

За умовами п.1.1 Договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

За несвоєчасну оплату спожитого газу у строки, зазначені у п.6.1 даного Договору, відповідач зобов'язується сплатити позивачу, крім суми основної заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11 Договору).

Додатковими угодами №1 від 31.01.2014р., №2 від 25.04.2014р., №3 від 19.05.2014р., №4 від 13.06.2014р., №5 від 08.09.2014р., №6 від 18.11.2014р. та №7 від 05.12.2014р. сторони вносили зміни в п.5.2 договору щодо ціни газу за 1000 м3.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв газ в загальному обсязі 2 656, 881 тис.м3 на загальну суму 13 068 960,76 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.14р., від 28.02.14р., від 31.03.14р., від 30.04.14р., від 31.05.14р., від 30.06.14р., від 31.07.14р., від 31.08.14р., від 30.09.14р., від 31.10.14р., від 30.11.14р., від 31.12.14р., які підписані сторонами та скріплені їх печатками (а.с. 23-34).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий газ здійснив несвоєчасно, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по переліку операцій по КП "Південно-Західні тепломережі" за період з 01.01.2014 року по 30.11.2015 року (а.с.36-37).

В зв'язку з несвоєчасною сплатою заборгованості відповідачем за отриманий ним природний газ, позивач, керуючись пунктом 7.2 Договору, нарахував відповідачу пеню в розмірі 245 620, 24 грн. за період з 15.11.2014 р. по 26.11.2014 р. за зобов'язанням по акту приймання-передачі за жовтень 2014 року та з 15.01.2015 р. по 13.07.2015 р. за зобов'язанням по акту приймання-передачі за грудень 2014 року. З поданого розрахунку (а.с.41,42) вбачається, що позивач нарахував пеню на заборгованість без урахування днів її часткової сплати.

Згідно п.1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова Пленуму) моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 Постанови Пленуму).

Зважаючи на викладене, сума заборгованості зменшується у день її часткової сплати, і нарахування пені на неї не проводиться.

При перерахунку пені судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач правомірно заявив до стягнення 243 557,86 грн. пені, при цьому останнім безпідставно нарахована пеня в розмірі 2062,38 грн. на суму заборгованості за дні фактичної її сплати.

Відповідач просив суд зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню (а.с.71-72).

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Оцінюючи наявні у справі матеріали, мотиви, які викладені у рішенні суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, з якими погодився суд апеляційної інстанції, а також ту обставину, що з відповідача підлягає, окрім стягнення пені, - річні та інфляційні нарахування, судова колегія приходить до висновку, що суд обґрунтовано використав своє право щодо зменшення неустойки (50%), передбачене ст. 83 ГПК України, з посиланням на ст. 233 ГК України

За таких обставин, касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення прийняті у справі повинні бути залишені без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.11.2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 року прийняті у справі № 924/1003/16 залишити без змін.

Головуючий С.В.Бондар

Судді Б.М.Грек

В.П.Селіваненко