ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" червня 2017 р.Справа № 916/894/17

За позовом: Комунального підприємства „Малиновський ринок"

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 12310,35 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

від позивача: Кучерук С.І., представник за довіреністю

від відповідачів: не з'явились

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Комунальне підприємство „Малиновський ринок" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 12310,35 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2017р. порушено провадження в справі №916/894/17.

Позовні вимоги Комунального підприємства „Малиновський ринок" обґрунтовано неналежним виконанням з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору про надання послуг з організації ринкової торгівлі № 2087/И-ЗА від 30 квітня 2014р.

06.06.2017р. представником Комунального підприємства „Малиновський ринок" до канцелярії суду надана довідка, відповідно до якої, зокрема, позивач засвідчив суду, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було частково сплачено суму боргу на виконання умов укладеного Договору про надання послуг з організації ринкової торгівлі № 2087/И-ЗА від 30 квітня 2014р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.06.2017р. провадження у справі №916/894/17 в частині стягнення основного боргу з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства „Малиновський ринок" у розмірі 10824 грн. - припинено.

Приймаючи до уваги, що позивачем не було надано до суду відповідної письмової заяви про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням сплати з боку відповідача суми основного боргу в розмірі 10824 грн., припинення провадження в цій частині позову, судом розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 26,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 377,08 грн. та 1082,40 грн. штрафу.

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав, відповідач свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином шляхом надіслання ухвали суду на юридичну адресу, відповідно до відомостей Спеціального Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявного у матеріалах справи, однак надіслана кореспонденція суду повернулась до суду без вручення відповідачу з довідкою поштової організації із зазначенням про те, сплинув строк зберігання. (а.с. 29-31).

З огляду на те, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, те, що адреса, на яку направлялось поштове відправлення, є адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, суд встановив.

30 квітня 2014 року між Комунальним підприємством „Малиновський ринок" (Підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Підприємець) укладеного Договір про надання послуг з організації ринкової торгівлі №2087/И-3 А (надалі - Договір), за умовами якого Підприємство надає Підприємцю послуги, направлені на організацію ринкової торгівлі на території ринку, а Підприємець зобов'язується проводити оплату наданих послуг, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, Підприємство зобов'язується надати Підприємцю торгове місце № И-3 А, для розміщення павільйону, площею , 1й поверх 41 кв.м. Здійснювати послуги по утриманню торгового місця, забезпечити охорону торгового місяця та території ринку. Проводити прибирання території ринку. Здійснювати роботи по благоустрою території ринку, місць загального використання. Дотримуватись затверджений режим роботи ринку. Організовувати ринкову торгівлю. Створювати сприятливі умови для здійснення Підприємцем торгової діяльності на території ринку.

Згідно до п. 4.1.1. Договору, Підприємець зобов'язується сплачувати вартість послуг та відшкодовувати витрати підприємству за використану електричну енергію у розмірах та строки, визначені даний договором.

Використовувати торгове місце за призначенням. Не передавати торгове місце чи його частину іншим суб'єктам підприємницької діяльності без письмового погодження з Підприємцем. (п. 4.1.2. Договору).

Згідно до п. 5.1. Договору, надані Підприємством послуги оплачуються за тарифами, встановленими Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №529 від 14.09.2005р.

Загальна вартість послуг складає 1160,25 грн., в т.ч. ПДВ 20%. (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.4. Договору, відшкодування витрат вартості спожитої електроенергії проводиться Підприємцем щомісячно на підставі показників приборів обліку, в строк з 1 по 10 число наступного місяця за звітним.

Положеннями п. 8.1. Договору сторони погодили, що у разі зміни тарифів на послуги, умови договору, які стосуються таких змін, змінюються з моменту їх прийняття органом місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №128 від 28.04.2016р. були підвищені тарифи на послуги, що надаються підприємством „Малиновський ринок". Дане рішення ОМР набрало чинності 01.05.2016р.

Повноваження органу місцевого самоврядування щодо підвищення тарифів на відповідні послуги передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року №1548 „Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" та Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2012 року №1031 „Про затвердження Порядку встановлення тарифів на послуги (роботи, які надаються (виконуються) комунальними підприємствами Одеської міської ради".

На підставі вищенаведених нормативних актів з 01.05.2016 року була змінена вартість послуг, що надаються Комунальним підприємством „Малиновський ринок" за умовами укладеного між сторонами Договору про надання послуг з організації ринкової торгівлі №2087/И-3 А від 30.04.2014р.

У зв'язку з неналежним виконанням з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору про надання послуг з організації ринкової торгівлі №2087/И-3А від 30.04.2014р. за період з 30.11.2016р. по 31.03.2017р. у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10824 грн.

Під час розгляду даної справи в суді Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було сплачено суму боргу за Договором про надання послуг з організації ринкової торгівлі № 2087/И-ЗА від 30 квітня 2014р. у розмірі 10824 грн., у зв'язку з чим провадження в цій частині позовних вимог було припинено судом.

Відповідно до п. 6.6. Договору, у разі порушення Підприємцем зобов'язань, передбачених п. 5.3. даного Договору, Підприємець сплачує штраф у розмірі 10% від суми боргу.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку відповідача договірних зобов'язань, позивачем здійснено рахування інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу, та заявлено до стягнення штраф, передбачений умовами Договору.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору про надання послуг з організації ринкової торгівлі №2087/И-3А від 30.04.2014р. та направлено на стягнення інфляційного збільшення боргу, 3 % річних та штрафу.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору про надання послуг з організації ринкової торгівлі №2087/И-3 А від 30.04.2014р. перед позивачем.

Під час розгляду даної справи Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було сплачено суму боргу за Договором про надання послуг з організації ринкової торгівлі № 2087/И-З А від 30 квітня 2014р. в розмірі 10824 грн., у зв'язку з чим провадження в цій частині позовних вимог було припинено судом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було здійснено погашення основного боргу за Договором про надання послуг з організації ринкової торгівлі №2087/И-ЗА від 30 квітня 2014р. у розмірі 10824 грн. та станом на момент винесення рішення господарського суду основний борг відповідачем сплачено в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань з боку відповідача за умовами укладеного Договором про надання послуг з організації ринкової торгівлі № 2087/И-З А від 30 квітня 2014р., позивачем заявлено до стягнення відповідно до умов п. 6.6. Договору штраф у розмірі 1082,40 грн.

Розрахунок штрафу проведено на суму боргу у розмірі 10824 грн., яка існувала на момент подання позову до суду, та відповідно до такого розрахунку, за відповідачем рахується штраф у розмірі 1082,40 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних - є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.11.2016р. по 01.03.2017р., відповідно до такого розрахунку позивача, за відповідачем рахується борг зі сплати інфляційних втрат у розмірі 377,08 грн. та борг зі сплати 3% річних у розмірі 26,87 грн.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, а також суму заявленого до стягнення штрафу, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про їх стягнення з відповідача - правомірними.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог Комунального підприємства „Малиновський ринок" зі стягненням з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 26,87грн., інфляційних втрат у розмірі 377,08 грн. та штрафу у розмірі 1082,40 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. покладаються на відповідача у справі згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65074, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства „Малиновський ринок" (65017, м. Одеса, вул. Бабаджаняна, буд. 40-в; код 33659062) 3% річних в сумі 26 (двадцять шість) грн. 87 коп., 377 (триста сімдесят сім) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 1082 (одна тисяча вісімдесят дві) грн. 40 коп. штрафу та 1600 (одна тисяча шістсот) грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 15 червня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко