ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа № 920/199/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1 на підставі довіреності від 30.12.2016р. №30/105,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, (вх.№42С/1) на рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2016р. у справі №920/199/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", м. Суми,

про стягнення 6 259 554, 82грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ПАТ по газопостачанню та сертифікації "Сумигаз" на свою користь 6 259 554, 82грн., у тому числі 1 477 712, 61грн. пені, 727 493, 57грн. 3% річних, 4 054 348, 64грн. інфляційних, у звязку з несвоєчасною оплатою Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" природного газу відповідно до договору №03/180/13-Н на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року.

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.03.2016р. у справі №920/199/16 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. у справі №920/199/16 рішення господарського суду Сумської області від 30.03.2016р. скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 477 712, 61грн. пені, 727 493, 57грн. 3% річних, 4 054 348, 64грн. інфляційних, 93 893, 32грн. судового збору, 103 282, 65грн. судового збору по скарзі.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2016р. у справі №920/199/16 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. та рішення господарського суду Сумської області від 30.03.2016р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 11.08.2016р., судами першої та апеляційної інстанції не взято до уваги наявні у матеріалах справи протокольні рішення та суди не зясували питання чи не змінено протокольними рішеннями порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору від 04.01.2013р. за №03/180/13-Н.

За результатами нового розгляду господарським судом Сумської області у справі №920/199/16 прийнято рішення від 05.12.2016р. (суддя Жерьобкіна Є.А.), яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому для застосування санкцій у вигляді пені та наслідків порушення грошового зобовязання необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями; разом з цим, судом не встановлено прострочення відповідачем оплати на умовах спільних протокольних рішень.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та відшкодувати судові витрати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за період з січня 2013 року по червень 2015 року відповідачем спожито природного газу на загальну суму 742 782 659, 29грн.; відповідачем у відповідності до спільних протокольних рішень було сплачено 200 035 566, 54грн., решта боргу в сумі 542 747 092, 75грн. були оплачені відповідачем власними коштами, сплата якого не була врегульована спільними протокольними рішеннями; вважає, що дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за спожитий газ в частині, що не врегульована спільними протокольними рішеннями, є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.01.2017р. у справі №920/199/16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 31.01.2017р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р. про виправлення описки розгляд справи призначено на 23.02.2017р.

02.02.2017р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1178), вважає, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, які мають перевагу перед положеннями цього договору; на думку, відповідача, не надавши доказів повернення ПАТ "Сумигаз" актів приймання-передачі природного газу за договором природного газу від 04.01.2013р., позивач не довів факту передачі ПАТ "Сумигаз" таких первинних документів, на підставі яких відповідач повинен здійснити остаточний розрахунок, що позивачем не доведено факту прострочення виконання зобовязання відповідачем та порушення строків оплати. Просить відмовити ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2016р. залишити без змін.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2017р., у зв'язку з відпусткою головуючого судді Хачатрян В.В., судді Россолова В.В. призначено інший склад колегії суддів: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.02.2017р. розгляд справи призначено на 13.03.2017р.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017р., у зв'язку з відпусткою головуючого судді Сіверіна В.І., судді Терещенко О.І. та навчанням судді Ільїна О.В. призначено інший склад колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.03.2017р. відкладено розгляд справи на 05.04.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.04.2017р. у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. відкладено розгляд справи на 04.05.2017р.; зобов'язано сторін завчасно до 25.04.2017р. надати до канцелярії Харківського апеляційного господарського суду письмові пояснення та розрахунки щодо нарахування 3% річних, інфляційних, пені на заборгованість відповідача за договором купівлі-продажу природного газу, що була оплачена відповідачем поза спільними протокольними рішеннями.

21.04.2017р. від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№4357), зазначає, що у звязку з погашенням основної суми за основними платежами на виконання спільних протокольних рішень, немає підстав і у стягнення штрафних санкцій; вважає, що відповідачем вжито усіх належних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобовязання в частині здійснених оплат перед позивачем за природний газ у відповідності до договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.05.2017р. у зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В., для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

У звязку зі зміною складу колегії суддів у даній справі відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору розпочинається знов.

Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

04.05.2017р. позивачем надано до апеляційного господарського суду розрахунок (вх.№4700), згідно якого загальна сума 3% річних, інфляційних втрат та пені, з урахуванням сплачених грошових коштів відповідно до спільних протокольних рішень, становить 4 559 858, 44грн., з них 829 888, 12грн. пені, 527 368, 74грн. 3% річних, 3 202 601, 58грн. інфляційних.

07.06.2017р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення (вх.№5938), вважає, що інфляційні не можуть бути розраховані, оскільки оплати не перевищували прострочення грошового зобов'язання за місяць; за розрахунком відповідача, 3% річних складають 85 123, 41грн., а нарахування пені повинно здійснюватись на заборгованість, що існувала станом на закінчення строку договору (30 червня 2015 року) починаючи з 20.07.2015 (строк кінцевого розрахунку за спожитий газ), при тому, що 01.07.2017р. відповідачем була здійснена остання проплата за договором. Відповідач наголошує, що він підтримує свою позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 08.06.2017р. представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2016р. залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був обізнаний про час та місце розгляду скарги (т.3 а.с.79).

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи, що сторони у справі висловили свої вимоги, доводи і заперечення щодо апеляційної скарги, з урахуванням строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду, передбаченого статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №03/180/13-Н (надалі Договір) (т.1 а.с.12-17), за яким продавець зобовязався передати покупцю природний газ, а покупець - прийняти і оплатити газ на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачу з 01.01.2013р. по 30.06.2015р. газ в обсязі, передбаченому Договором та укладеними сторонами додатковими угодами (т.1 а.с.18-31).

Пунктом. 3.3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно пункту 3.4 Договору, сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязаний повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У пункті 6.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди №3 від 28.04.2014р.) зазначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (пункт 11 Договору, з урахуванням додаткової угоди №8 від 19.06.2015р.).

Згідно матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідачу передано: у січні 2013 року 84613, 132тис.куб.м. на суму 32 503 604, 95грн. відповідно до акту приймання передачі природного газу від 31.01.2013р.; у лютому 2013 року 67 373, 358тис.куб.м. на суму 27 739 014, 08грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2013р.; у березні 2013 року 73 258, 221тис.куб.м. на суму 29 947 289, 08грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2013р.; у квітні 2013 року 36 389, 499тис.куб.м. на суму 15 421 469, 36грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2013р.; у травні 2013 року 9 016, 182тис.куб.м. на суму 3 467 947, 61грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2013р.; у червні 2013 року 7 850, 172тис.куб.м. на суму 2 997 324, 97грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2013р.; у липні 2013 року 9 036, 918тис.куб.м. на суму 3 850 239, 42грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2013р.; у серпні 2013 року 9 086, 947тис.куб.м. на суму 3 456 955, 06грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.08.2013р.; у вересні 2013 року 22 483, 571тис.куб.м. на суму 9 064 637, 20грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2013р.; у жовтні 2013 року 41 175, 659тис.куб.м. на суму 17 264 069, 81грн.; відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2013р.; у листопаді 2013 року 48 326, 516тис.куб.м. на суму 20 336 059, 14грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 18.08.2014р.; у грудні 2013 року 73 143, 489тис.куб.м. на суму 30 239 495, 87грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2013р.; у січні 2014 року 90 555, 193тис.куб.м. на суму 38 282 481,97 грн. відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р. та від 22.09.2014р.; у лютому 2014 року 68 141, 945тис.куб.м. на суму 29 007 703, 20грн. на підставі актів приймання-передачі природного газу від 28.02.2014р. та від 22.09.2014р.; у березні 2014 року 49 821, 382тис.куб.м. на суму 2 080 601, 48грн. на підставі актів приймання-передачі природного газу від 31.03.2014р. та від 28.10.2014р.; у квітні 2014 року 34 577, 307тис.куб.м. на суму 14 482 951, 85грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р.; у травні 2014 року 11 120, 56тис.куб.м. на суму 8 448 387, 50грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2014р.; у червні 2014 року 8 085, 104тис.куб.м. на суму 6 031 654, 01грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2014р.; у липні 2014 року 8 560, 702тис.куб.м. на суму 6 532 599, 11грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2014р.; у серпні 2014 року 8 054, 043тис.куб.м. на суму 5 976 774, 88грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.08.2014р.; у вересні 2014 року 11 370, 300тис.куб.м. на суму 8 454 933, 54грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2014р.; у жовтні 2014 року 37 136, 923тис.куб.м. на суму 27 170 544, 00грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2014р.; у листопаді 2014 року 52 556, 431тис.куб.м. на суму 40 601 081, 92грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2014р.; у грудні 2014 року 66 874,591тис.куб.м. на суму 51 258 382, 42грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014р.; у січні 2015 року 69 895, 793тис.куб.м. на суму 43 034 439, 78грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р.; у лютому 2015 року 60 095, 829тис.куб.м. на суму 42 831 208, 33грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2015р.; у березні 2015 року 48 264, 789тис.куб.м. на суму 35 567 671, 18грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2015р.; у квітні 2015 року 27 266, 410тис.куб.м. на суму 86 128 367, 32грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2015р.; у травні 2015 року 8 014, 712тис.куб.м. на суму 48 497 022, 31грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2015р.; у червні 2015 року 5 517, 724тис.куб.м. на суму 33 387 747, 94грн. відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2015р. (т.1 а.с.32-64).

Загальна сума, на яку позивач передав відповідачу природний газ за Договором, у період з січня 2013 року по червень 2015 року, становить 742 782 659, 29грн.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджують сторони, відповідач розрахувався за поставлений природний газ за Договором у повному обсязі.

Разом з тим, посилаючись на те, що відповідач виконав обовязок з оплати за поставлений природний газ з порушенням встановлених пунктом 6.1 Договору строку, позивач звернувся до суду позовом про стягнення 3% річних, інфляційних (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) та пені (відповідно до пунктів 7.1, 7.2 Договору та статей 230-232 Господарського кодексу України).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 вказаного Кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У статті 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 6.2. Договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача відповідно до вимог Закону України Про засади функціонування ринку природного газу кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Статтею 18 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу у редакції чинній до 01.10.2015р., передбачено, що розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами відповідно до умов договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу.

Для проведення розрахунків за спожитий природний газ, гарантовані постачальники, їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам з метою реалізації природного газу для потреб усіх категорій споживачів, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. Уповноважені банки, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Забороняється зарахування коштів за природний газ, спожитий усіма категоріями споживачів на інші рахунки.

Згідно з наявною у матеріалах справи випискою операцій по підприємству Сумигаз, (т.1 а.с.89-111) оплата природного газу здійснювалась відповідачем згідно постанов НКРЕ на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №247, а також на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р.

Як зазначено вище, за умовами пункту 6.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014р., оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Як вказує позивач та вбачається із матеріалів справи, відповідач здійснював оплату за поставлений природний газ з порушенням встановлених пунктом 6.1 Договору строку.

Наведене відповідачем не спростовується.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим до позовної заяви розрахунком, позивачем за несвоєчасну оплату відповідачем природного газу, нараховано відповідачу 1 477 712, 61грн. пені відповідно до пункту 7.2. Договору, 727 493, 57грн. 3% річних, 4 054 348, 64грн. інфляційних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. між Головним управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Головним фінансовим управлінням у Сумській області, ПАТ "Сумигаз" та НАК "Нафтогаз України" у 2013-2015роках підписано ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, згідно з якими було проведено оплати, в тому числі спільне протокольне рішення від 19.03.2013р. №670 на суму 2 577 788, 49грн., спільне протокольне рішення від 18.04.2013р. №972 на суму 1 665 748, 00грн., спільне протокольне рішення від 20.05.2013р. №1106 на суму 5 919 286, 00грн., спільне протокольне рішення від 16.10.2013р. №1760 на суму 2 553 472, 00грн., спільне протокольне рішення від 16.10.2013р. №1761 на суму 866 513, 00грн., спільне протокольне рішення від 14.11.2013р. №1940 на суму 9 099 758, 00грн., спільне протокольне рішення від 14.11.2013р. №1943 на суму 85 487, 74грн., спільне протокольне рішення від 22.09.2014р. №1939 на суму 15 550 478, 40грн., спільне протокольне рішення від 22.09.2014р. №1940 на суму 6 857 917, 12грн., спільне протокольне рішення від 20.10.2014р. №2076 на суму 5 048 699, 73грн., спільне протокольне рішення від 29.10.2014р. №2098 на суму 774 720, 00грн., спільне протокольне рішення від 19.11.2014р. №2248 на суму 4 371 128, 00грн., спільне протокольне рішення від 18.12.2014р. №2504 на суму 21 829 645, 00грн., спільне протокольне рішення від 20.01.2015р. №104 на суму 15 339 050, 00грн., спільне протокольне рішення від 20.01.2015р. №106 на суму 687 427, 00грн., спільне протокольне рішення від 19.02.2015р. №403 на суму 14 739 272, 00грн., спільне протокольне рішення від 18.03.2015р. №563 на суму 14 141 872, 00грн., спільне протокольне рішення від 20.04.2015р. №907 на суму 17 793 266, 00грн. (оплата 12 700 000, 00грн.), спільне протокольне рішення від 20.05.2015р. №1174 на суму 48 555 000, 00грн., спільне протокольне рішення від 15.06.2015р. №1298 на суму 12 714 168, 00грн. (оплата на суму 10 598 800, 00грн.), спільне протокольне рішення від 14.07.2015р. №1538 на суму 14 188 523, 75грн. (оплата на суму 7 739 252, 06грн.) (т.1 а.с.196-237).

Загальна сума, яка була сплачена за переданий відповідачу природний газ за Договором згідно спільних протокольних рішень, становить 201 701 314, 54грн.

Згідно з пунктом 1, предметом цих спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. за №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (із змінами).

Розділом 2 спільних протокольних рішень, сторони передбачили порядок проведення взаєморозрахунків. Зокрема, сторона № 3 (ПАТ "Сумигаз") перераховує стороні останній (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") кошти за природний газ відповідного року згідно з договором від 04.01.2013 за №03/180/13-Н з таким записом у графі "призначення платежу": "постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2013/2014/2015 року, договір від 04.01.2013 за №03/180/13-Н".

За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень, сторони зобовязуються:

- забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком, проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009 № 55/57/43, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 342/16358;

- перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

- оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів, у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення;

- забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

Зі змісту спільних протокольних рішень вбачається, що розрахунки між сторонами, проведені на підставі спільних протокольних рішень здійснювались в межах договору №03/180/13-Н від 04.01.2013р. купівлі-продажу природного газу та були одночасно процедурою погашення зобов'язань відповідача з оплати вартості поставленого природного газу у визначеному місяці в розмірі отриманих за спільним протокольним рішенням сум пільг і субсидій населенню.

Тобто, підписання сторонами у 2013-2015 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, свідчить, що сторони фактично погодились, що оплати поставленого природного газу за договором підлягають сплаті шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Викладені обставини свідчать, що господарська діяльність позивача та відповідача в частині взаємовідносин між ними була врегульована державою, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави; незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому для застосування санкцій у вигляді пені та наслідків порушення грошового зобов'язання необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

Отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. Договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині нарахування позивачем інфляційних та 3% річних на суму 201 701 314, 54грн., що сплачена відповідачем згідно спільних протокольних рішень, є необґрунтованими та задоволенню не підлягає.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги, що така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованості, яка була предметом укладених спільних протокольних рішень.

Такої правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема у постановах від 10.11.2016р. у справі №906/10/16, від 15.06.2016р.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховані ним не лише на суму заборгованості, яка є предметом спільних протокольних рішень, але й на ту суму, яка була сплачена ПАТ "Сумигаз" за рахунок власних коштів з порушенням строків оплати, які визначені умовами Договору.

Матеріалами справи, а саме випискою операцій по підприємству Сумигаз, підтверджується, що оплата природного газу здійснювалась відповідачем не лише на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р., але й власними коштами із призначенням платежу "за прир газ для потр. нас за 13р зг дог №03/180/13-Н від 04.01.13 на вик п. КМУ від 26.03.2008. №247".

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №247 Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за природний газ, якими передбачено, що гарантовані постачальники (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, відкривають в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - поточні рахунки), в порядку, визначеному Національним банком. Газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунка право банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Усі категорії споживачів оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі - поточні рахунки), відкриті в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) гарантованими постачальниками (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ.

З огляду на вимоги частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань. При цьому якщо їх обчислення помилкове, суд зобов'язує позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або може зробити це самостійно.

На виконання ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. позивачем надано суду розрахунок, згідно якого загальна сума 3% річних, інфляційних втрат та пені, за несвоєчасну оплату відповідачем отриманого природного газу, з урахуванням сплачених грошових коштів відповідно до спільних протокольних рішень, становить 4 559 858, 44грн., у тому числі 829 888, 12грн. пені, 527 368, 74грн. 3% річних та 3 202 601, 58грн. інфляційних

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку, що розрахунок в частині 527 368, 74грн. 3% річних та 3 202 601, 58грн. інфляційних відповідає вимогам Цивільного кодексу України та укладеного між сторонами Договору, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок здійснено судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга").

Судова колегія вважає необгрунтованими доводи відповідача, що інфляційні не можуть бути розраховані, з огляду на те, що оплати не перевищували прострочення грошового зобов'язання за місяць (30-31 день), оскільки наведене протирічить пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", в якому зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

При цьому, в даному листі Верховного Суду України зазначено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця липня.

Наданий відповідачем розрахунок 3% річних є необгрунтованим та арифметично невірним, зокрема відповідачем невірно визначені розміри простроченого платежу на дати проведення проплат, що відповідно стало наслідком невірної суми розрахованих 3% річних, а тому не приймається апеляційним господарським судом.

Щодо нараховної позивачем 829 888, 12грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з пунктом 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Як вбачається із матеріалів справи, додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. до Договору, викладено пункт 7.2. статті 7 "Відповідальність сторін" Договору у наступній редакції: "7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору)".

Додатковою угодою №8 від 19.06.2015р. до Договору викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення"; дана угода набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками сторін.

Тобто, нарахування пені повинно здійснюватись починаючи з 20.07.2015 (строк кінцевого розрахунку за спожитий газ).

Як вбачається із матеріалів справи, остання проплата власними коштами була здійснена відповідачем 01.07.2015р. в розмірі 242, 09грн., 01.07.2015р. та 22.07.2015р. останні проплати за Договором були здійснені на підставі спільних протокольних рішень.

Згідно розрахунку позивача, пеня нарахована була ним з 20.01.2015р. до 20.06.2015р., що не відповідає умовам Договору, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача, що позивачем допущено порушення строків повернення актів, які, в свою чергу є безумовною підставою для здійснення відповідачем остаточних розрахунків, судова колегія зазначає наступне.

З норм статті 714 Цивільного кодексу України вбачається, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.1 Договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Таким чином, для мети розрахунку юридичний факт передачі газу як товару виникає із закінченням розрахункового періоду в момент фіксації обсягу поставки. Сам факт поставки є достатньою підставою для виникнення у отримувача зобов'язання з оплати.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі акт передачі-приймання не є визначальним для висновку про виникнення такого зобов'язального правовідношення.

Вказівка в договорі на акт передачі-приймання свідчить, що з його допомогою визначено порядок та строки реалізації обов'язку покупця з оплати, який виникає саме у зв'язку з фактом поставки.

Враховуючи наведене, оформлення акту приймання-передачі, що опосередковують цей факт не мають значення для настання зобов'язання з оплати.

За наведених обставин, судова колегія вважає доводи відповідача, що за відсутності актів передачі-приймання природного газу строк оплати не настав, необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню частково, рішення місцевого господарського суду від 05.12.2016р. у справі №920/199/16 слід скасувати в частині відмови Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у стягненні з ПАТ по газопостачанню та сертифікації "Сумигаз" 527 368, 74грн. 3% річних та 3 202 601, 58грн., та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог; в іншій частині рішення місцевого господарського суду від 05.12.2016р. у справі №920/199/16 слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2016р. у справі №920/199/16 скасувати в частині відмови Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у стягненні з ПАТ по газопостачанню та сертифікації "Сумигаз" 527 368, 74грн. 3% річних та 3 202 601, 58грн. інфляційних, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в цій частині.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та сертифікації "Сумигаз" (40030, м. Суми, вул. Береста, 21, , п/р НОМЕР_1 АБ "Кліринговий Дім", м. Київ, МФО 300647) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , р/р 1 АТ "Ощадбанк", МФО 300465) 527 368, 74грн. 3% річних, 3 202 601, 58грн. інфляційних та 55 949, 55грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2016р. у справі №920/199/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та сертифікації "Сумигаз" (40030, м. Суми, вул. Береста, 21, , п/р НОМЕР_1 АБ "Кліринговий Дім", м. Київ, МФО 300647) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , р/р 1 АТ "Ощадбанк", МФО 300465) 61 544, 51грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 12.06.2017 року.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.