ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.06.2017 Справа № 920/329/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», м. Суми,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Кварк-Н», м. Суми,

про стягнення 2373 грн. 35 коп.

Суддя Котельницька В.Л.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 10-19/17-Д/75 від 28.03.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 (директор - наказ № 1-К від 10.03.2009, паспорт МВ № 564688, виданий Зарічним РВ у м. Суми УДМС України в Сумській області 02.07.2014);

При секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

В судовому засіданні, розпочатому 04.05.2016, за згодою сторін відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви до 16.05.2017 до 10 год. 15 хв., до 01.06.2017 до 12 год. 15 хв., до 07.06.2017 до 11 год. 15 хв., до 09.06.2017 до 11 год. 00 хв. та до 12.06.2017 до 10 год. 15 хв.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача 2373 грн. 35 коп. двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини за березень 2016 року та лютий 2017 року, а також покласти на відповідача витрати зі сплаті судового збору.

Відповідач підтримав подані до суду 16.05.2017, 06.06.2017 та 12.06.2017 відзиви на позовну заяву, проти позову заперечує, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому, у поданому до суду 12.06.2017 відзиві відповідач повідомив суд про сплату заборгованості у розмірі 2373,35 грн.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог з огляду на надані відповідачем відзиви подавав письмові пояснення, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Представник позивача за супровідним листом від 12.06.2017 (вх. № 5195) подав до суду докази сплати відповідачем суми боргу, що становить предмет спору у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Предметом судового розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 2373 грн. 35 коп. двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини за березень 2016 року та лютий 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2012 між Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго» (позивачем у справі) та ТОВ «Сервісний центр «Кварк-Н» (відповідачем у справі), був укладений договір № 646 про постачання електричної енергії, відповідно до п. 1.1. якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб його електроустановок, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (Правила, ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами погоджені обсяги постачання договірної величини електричної енергії, а саме на березень 2016 року відсутній обсяг договірної величини споживання, на лютий 2017 року 0,630 тис.кВт год.

Відповідно до п. 4.2.2. договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та граничної величини потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. При цьому, плата за перевищення договірної величини потужності стягується з споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягу фактичного споживання електричної енергії 50 тис кВт. год. і більше.

У п. 3.2.1 договору визначено, що споживач мас право на зміну (коригування) договірних споживання електричної енергії у порядку, визначеному умовами розділу 5 цього договору.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що звернення споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядаються постачальником відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.

Пунктом 4.4 Правил, а також пунктом 7 додатку 4 до договору № 646, визначено, що при потребі споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 7 додатку 4 «Порядок розрахунків» до договору № 646 коригування договірних величин споживання електричної енергії здійснюється за наступною процедурою: постачальник протягом п'яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача, приймає рішення за цим зверненням та не пізніше шостого робочого дня від дня отримання звернення письмово повідомляє споживача про результати розгляду заяви. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду, але постачальник має право відмовити Споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором.

Так, додатками № 1 до договору «Обсяги постачання (договірні величини споживання) електричної енергії споживачу та субспоживачу» сторонами узгоджені обсяги споживання відповідачем електричної енергії, по місяцях 2016 року та по місяцях 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, звернень від відповідача щодо коригування договірної величини споживання на березень 2016 року та лютий 2017 до позивача не надходило.

Згідно пункту 5 додатку 4 до договору перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається за результатами підсумків розрахункового періоду, на підставі Акту прийняття-передавання електричної енергії. Рахунок на оплату двократної вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягом електричної енергії споживач отримує у постачальника.

Відповідно до п. 1 додатку 4 «Порядок розрахунків» до договору № 646 розрахунковим вважається період з 18 числа місяця до 17 числа наступного місяця включно. Назва розрахункового періоду визначається назвою календарного місяця, у якому закінчився розрахунковий період.

Згідно наданого позивачем акту приймання-передачі електроенергії протягом розрахункового періоду від 18.02.2016 до 17.03.2016 відповідачем спожито електроенергії у обсязі 748 кВт/год. За підсумками цього розрахункового періоду відповідачу був виписаний рахунок на оплату двократного перевищення договірної величини споживання електроенергії за березень 2016 у сумі 1188,87 грн., направлений на адресу споживача рекомендованим листом.

Згідно наданого позивачем акту приймання-передачі електроенергії протягом розрахункового періоду від 18.01.2017 до 17.02.2017 відповідачем спожито електроенергії у обсязі 1210 кВт/год. За підсумками цього розрахункового періоду відповідачу був виписаний рахунок на оплату двократного перевищення договірної величини споживання електроенергії за лютий 2017 у сумі 1184,48 грн., направлений на адресу споживача рекомендованим листом.

Відповідно до абз.6 п.2 додатку 4 «Порядок розрахунків» до договору оплата за перевищення договірних величин споживання електроенергії здійснюється на підставі самостійно отриманих споживачем у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Рахунки № 11/10042 від 24.03.2016 та № 11/8444 від 28.02.2017, виставлені позивачем на підставі Актів про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії.

На час звернення до суду (19.04.2017) двократна вартість різниці фактично спожитої та договірної величини за березень 2016, лютий 2017 на загальну суму 2373,35 грн. залишається несплаченою.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (у редакції Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 № 910), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442, гранична величина споживання електричної потужності - максимальна величина сумарного споживання електричної потужності в години максимального навантаження Об'єднаної енергетичної системи України, яка визначається для споживачів постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до порядку, встановленого чинними нормативно-правовими актами та договором; договірна величина споживання електричної енергії - узгоджена в договорі між постачальником електричної енергії і споживачем величина обсягу електричної енергії на відповідний розрахунковий період; договірна потужність - узгоджена із споживачем на розрахунковий період відповідно до нормативних актів та зазначена у договорі гранична величина сумарної споживаної електричної потужності в періоди максимального навантаження енергосистеми, яка встановлюється для об'єкта споживача з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт/год. і більше; дозволена потужність - максимальна величина потужності, яку електропередавальна організація дозволила споживачу для одночасного використання (одночасного ввімкнення струмоприймачів) за кожним об'єктом споживача на підставі нормативно-технічних документів відповідно до умов договору.

Відповідно до пунктів 6.14. та 6.15 вказаних Правил перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії. Перевищення договірної величини електричної потужності фіксується протягом розрахункового періоду в години контролю максимуму навантаження та оформляється актом з контролю електричної потужності.

Враховуючи, що частиною 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини, суд зазначає, що у випадку перевищення відповідачем за розрахунковий період договірних величин споживання електричної енергії, він повинен сплатити позивачеві двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу були виставлені позивачем до сплати рахунки № 11/10042 від 24.03.2016 та № 11/84444 від 28.02.2017, а факт перевищення споживання договірної величини електроенергії зафіксований в Актах про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії від 18.02.2016 до 17.03.2016 та від 18.01.2017 до 17.02.2017, підписаних представниками сторін та скріплених їх печатками.

Відповідач факт перевищення договірної величини споживання електроенергії не спростував, однак зазначав, що такі факти повинні бути зафіксовані у відповідних актах порушення.

Проте суд з такою позицією відповідача погодитись не може, оскільки сплата споживачем вищезазначених платежів прямо передбачена положеннями Закону України «Про електроенергетику», не є мірою відповідальності за правопорушення та не потребує вчинення будь-яких інших додаткових дій та складання додаткових документів.

Крім того, суд критично відноситься до тверджень відповідача про те, що плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії стягується тільки зі споживачів з обсягами споживання більше 50 тис. кВт. год на рік, оскільки згідно з Правилами користування електричною енергією поняття, застосовані у пункті 4.2.2 договору № 646 (договірні величини споживання електричної енергії та гранична величина потужності) є різними за змістом, а відповідач помилково ототожнює їх. Предметом же розгляду даної судової справи є стягнення саме двократної вартості різниці фактично спожитої енергії та договірної величини споживання, а не граничної величини потужності.

У судове засідання, яке відбулось 12.06.2017, представником позивача були подані докази сплати відповідачем на його користь 2373,35 грн. за перевищення договірних величин споживання електроенергії (банківська виписка за 09.06.2017).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що сплата відповідачем заборгованості відбулась після порушення провадження у справі та станом на дату судового засідання предмет спору відсутній, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 86, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Провадження у справі № 920/329/17 припинити.

Суддя В.Л. Котельницька