ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 910/18927/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргифізичної особи-підприємця ОСОБА_4
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.17 та рішення господарського суду міста Києва від 10.01.17
у справігосподарського суду міста Києва №910/18927/16
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
дотовариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус"
простягнення 192 178,40грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

18.10.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" 161 006,96грн. страхового відшкодування за договором добровільного страхування відповідальності перевізника від 07.04.2015 №ВП-15-С-01№0000051, 7 792,86грн. пені, 23 378,58грн. 3% річних, та 5 000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги, із посиланням на положення ст.ст.521, 524, 525, 526, 533, 535, 625 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про страхування", ст.ст.216-229 ГК України обгрунтовані тим, що страховик зобов'язаний відшкодувати страхувальнику суму боргу невиплаченого страхового відшкодування за курсом Національного банку України станом на дату звернення із позовом у цій справі, а також пеню та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання.

Заперечуючи проти позовних вимог, ТОВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" зазначали, що сума виплаченого ними на рахунок ТОВ "Бей-Транс" страхового відшкодування відповідає сумі, вказаній підприємцем у заяві про виплату страхового відшкодування.

10.01.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Марченко О.В.), залишеним без змін 01.03.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Гончаров С.А., Скрипка І.М., Тищенко А.І.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 8 967,41 грн. страхового відшкодування, 1 630,79 грн. пені, 155,52 коп. 3% річних, та 2000,00 грн. відшкодування витрат на оплату послуг адвоката.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилалась на неповне установлення попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, тому просили судові рішення у справі скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з ТОВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь ФОП ОСОБА_4 основну заборгованість у розмірі 6 240,58 дол. США, що складає 161 006,964грн. за курсом НБУ станом на 13.10.2016, пеню в розмірі 7 792,86грн., 3% річних в розмірі 23 378,58грн., вартість проведених експертних досліджень у розмірі 3 600,00грн.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, 07.04.2015 між підприємцем (страхувальник) та товариством (страховик) було укладено договір добровільного страхування відповідальності перевізника ВП-15-С-01 №0000051, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров'ю третіх осіб та/або їх майну під час надання страхувальником послуг з перевезення на умовах Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956р.

Відповідно до п.4 договору страховим випадком є подія, що передбачена договором, яка відбулася після набуття чинності договором та сталася внаслідок настання страхових ризиків, вказаних у розділі 4 договору і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування третім особам (потерпілим).

У пункті 15.1. договору визначено, що страхове відшкодування підлягає виплаті після того, як повністю будуть встановлені причини та розміри збитку; виплата страхового відшкодування здійснюється згідно з Договором на підставі письмової заяви страхувальника та страхового акта, складеного страховиком або уповноваженою ним особою.

Пунктом 15.2. договору сторони узгодили, що протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня отримання всіх необхідних, належним чином оформлених документів та відомостей про обставини настання страхового випадку відповідно до розділу 19 Договору, страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті та складає відповідний страховий акт.

У разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування виплата здійснюється впродовж 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дня складання страхового акта (п.15.3 договору).

За змістом підпункту 17.5.4. пункту 17.5. договору страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов Договору; у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування сплатити страхувальнику пеню в розмірі 0,01% простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення платежу, в межах 1% розміру простроченого страхового відшкодування.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що 12.06.2015 року підприємцем (перевізик) і ТОВ "Бей-Транс" (експедитор) було укладено договір перевезення вантажу, за умовами якого перевізник бере на себе зобов'язання доставити ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення у встановлений строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі.

Матеріали справи свідчать, що згідно заявки на перевезення вантажу від 12.06.2015 року та інвойсу від 19.06.2015 року № у транспортний засіб "DAF", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - "DAF"), який належить на праві приватної власності підприємцю, 19.06.2015 року було завантажено 2 286 картонних коробок з 18 062 упаковками дитячих підгузників на загальну суму 46 195,35 євро або 52 487,16 доларів США, у тому числі у причіп-платформу-Е, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - причеп), було завантажено 1 506 коробок з 14 942 упаковками дитячих підгузників на суму 29 265,75 доларів США. Маршрутом перевезення визначено: місце завантаження - м. Гемерська Горка Республіки Словакія; місце розвантаження - м. Баку Республіки Азербайджан. Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу від 15.01.2015 року №00139-00034-15 транспортний засіб "DAF" визнано технічно справним, дата чергового проходження обов'язкового технічного контролю визначена - 12.01.2016 року.

24.06.2015 року біля 01 год. 10 хв. на території Курської області Російської Федерації поряд з с. Густомой Льговського району на 93 км. траси Курск-Рильск під час перевезення застрахованого вантажу автомобілем "DAF" стався страховий випадок - загоряння колеса причепа.

Актом митного огляду від 29.06.2015 року №10108032/300615/000080 відповідно до транзитної митної декларації від 23.06.2015 року №10102090/230615/0034643 встановлено, що вантаж у причепі повністю знищений, вантаж, який знаходиться у автомобілі "DAF" у кількості 780 коробок є у наявності у непошкодженому стані, у зв'язку з чим проведено переопломбування кузову, про що складений акт про заміну засобів ідентифікації.

30.06.2015 року уповноваженим митним органом Російської Федерації складено акт про аварію або дії непереборної сили, у якому зазначено, що вантаж, який перебував у причепі повністю знищений.

03.07.2015 експертом Курської Торгово-Промислової Палати Російської Федерації складено висновок №, відповідно до якого: факт загоряння причепа до автомобіля "DAF" в с. Густомой Льговського району по дорозі загального користування Курськ-Рильськ 93 км., підтверджується; вантаж, який знаходився у причепі повністю знищений відкритим вогнем; вантаж, який знаходився в автомобілі "DAF" у кількості 780 місць не пошкоджений.

Актом від 29.07.2015 року №1, складеним вантажоодержувачем та власником за участю митного брокера, встановлено, що у транспортному засобі "DAF" відповідно до інвойсу від 19.06.2015 року № знаходилось 780 коробів з 3 120 упаковками дитячих підгузників; причіп відсутній, вантаж у кількості 1 506 коробів з 14 942 упаковками дитячих підгузників на суму 29 265,75 доларів США відсутній.

28.09.2015 було складено висновок експертного товарознавчого дослідження Львівської торгово-промислової палати №19-09/1567, яким підтверджено вартість пошкодженого-знищеного вантажу-майна під час дорожньо-транспортної події 24.06.2015 року на 93 км. Курськ-Рильск-Глухів Російської Федерації, що складає 30 204,89 доларів США з урахуванням транспортних видатків.

11.03.2016 року товариством складно страховий акт №ВП.15-1573 згідно з яким прийнято рішення про виплату Підприємцю страхового відшкодування у сумі 629 465,69 грн. Платіжним дорученням від 25.03.2016 року №1826 товариство перерахувало ТОВ "Бей-Транс" 300 000 грн., а платіжним дорученням від 29.03.2016 року №1827 - 329 465,89 грн.

Отже предметом спору у цій справі є стягнення основного боргу в розмірі 6240,58 дол. США, що еквівалентно 161 006,96 грн. за курсом НБУ 25,80 грн за 1 дол. США на дату 13.10.2016 року, пеню в розмірі 7 792, 86 грн. та 3% річних штрафних санкцій в розмірі 23 378, 58 грн., всього 192 178, 40 грн. та вартість проведених експертних товарознавчих досліджень 3600 грн.

Відповідно до положень ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхувальники згідно з укладеними договорами страхування мають право вносити платежі лише у грошовій одиниці України, а страхувальник-нерезидент - у іноземній вільно конвертованій валюті або у грошовій одиниці України у випадках, передбачених чинним законодавством України, з урахуванням положень частини четвертої цієї статті при укладанні договорів страхування життя. Страхова виплата здійснюється тією валютою, яка передбачена договором страхування, якщо інше не передбачено законодавством України.

Частиною 3 статті 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до приписів п.3.3. ст.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Отже відповідно до чинного законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Разом із тим, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Відповідно до положень ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги, крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). Тому урахувавши, що відповідно до договору страхова виплата здійснюється у грошовій одиниці України, установивши, що сума збитків у розмірі 30 204,89 доларів США була переведена позивачем у гривню станом на день ДТП (24.06.2015), суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що заява про виплату страхового відшкодування є відповідним висуненням вимог, тому визначене позивачем страхове відшкодування підлягало перерахунку в національну валюту станом на день звернення із заявою про виплату страхового відшкодування (02.10.2015). Виходячи з чого, суди обох інстанцій присудили стягнути з відповідача невиплачену суму страхового відшкодування за курсом Національного банку України станом на дату подачі позивачем відповідної заяви, за вирахуванням франшизи.

На думку колегії суддів касаційної інстанції, у частині задоволення позовних вимог про стягнення 8 967,41 грн. основної заборгованості за договором добровільного страхування відповідальності перевізника від 07.04.2015 №ВП-15-С-01№0000051, господарські суди попередніх інстанцій з достатньою повнотою дослідили обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін і, виходячи від установленого та вимог закону, дійшли правильних висновків про задоволення цієї частини позовних вимог, тому рішення судів обох інстанцій у цій частині підлягають залишенню без змін.

Що стосується іншої частини позовних вимог - стягнення пені у розмірі 7 792,86грн., 3% річних у розмірі 23 378,58грн. та 5 000,00грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.ст.509, 526 ЦК України, які кореспондуються зі ст.ст.173, 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення 155,52грн. 3% річних та 1 630,79грн. пені, суди обох інстанцій виходили із періоду прострочення виконання грошового зобов'язання (час коли підприємець дізнався про своє порушене право, та час звернення до суду). При цьому, обгрунтовано обмежились строком нарахування пені у відповідності до приписів ч.6 ст.232 ГК України.

Крім того, урахувавши складність та тривалість розгляду справи, взявши до уваги ціну позову та обсяг наданих позивачу адвокатських послуг, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми витрат на послуги адвоката та їх співрозмірність, керуючись положеннями ст.ст.44, 49 ГПК України, господарські суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у сумі 2 000,00грн.

Будь-яких обґрунтувань, із посиланням на норми права, які б спростовували висновки попередніх судових інстанцій, заявником не наведено, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції встановив, що постанова та рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, касаційна скарга залишається без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.17 та рішення господарського суду міста Києва від 10.01.17 у справі 910/18927/16 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя Ж.О. Корнілова