ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Справа № 922/4828/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

ОСОБА_1 , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (директор), ОСОБА_3 (договір про надання правової допомоги від 30.03.2017) (після перерви не зявився), ОСОБА_4 (довіреність б/н від 30.05.2017),

відповідача - ОСОБА_5 (довіреність від 30.12.2016),

третьої особи - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1128 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2017 у справі № 922/4828/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків-Іва", м.Харків,

до Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство", м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 житлового господарства Харківської міської ради Харківської області, м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.03.2017 (суддя Прохоров С.А.) відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг №07/03-13 від 07.03.2013 в сумі 717 672,40 грн з урахуванням річних та інфляційних.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що на виконання договору, у відповідності з актами виконаних робіт, позивачем здійснювались роботи по зносу дерев на території м.Харкова. На кожному акті є підпис та печатка посадової особи з відміткою про те, що роботи виконані. Зі змісту договору від 07.03.2013 №07/03-13 вбачається, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, визначено обсяг та вид робіт, вартість робіт, строки їх виконання. Позивачем, як його стороною, були надані послуги, відповідачем сплачувалися в декілька етапів грошові кошти на виконання обумовлених в договорі робіт на загальну суму 168811,06 грн та при розгляді позову була визнана частина боргу. Таким чином, на думку позивача, вищенаведений договір є чинним та таким, що відповідає вимогам Закону.

05.05.2017 до суду від позивача надійшла доповнена апеляційна скарга (вх. №4733).

15.05.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5005), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

02.06.2017 до суду від позивача надійшли додаткові документи (вх.№5834).

15.06.2017 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№6443).

19.06.2017 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення (вх.№6548).

Представники позивача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував. Просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини не зявлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 06.06.2017.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 14:00 год. 20 червня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В грудні 2016 року ТОВ "Харків-Іва" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" заборгованості за договором про надання послуг № 07/03-13 від 07.03.2013 в сумі 717672,40 грн з урахуванням річних та інфляційних.

Позов обґрунтовано тим, що 07.03.2013 між ТОВ "Харків-Іва", виконавцем, та КП "Харківське ремонтно-будівельне підприємство", замовником, було укладено договір № 07/03-13, згідно з яким виконавець зобовязався у 2013 році надати замовникові послуги в рослинництві (знос сухих та аварійних дерев), а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п.3.1. договору ціна цього договору визначена договірною ціною та відповідно до актів приймання виконаних робіт, ціна за 1м3 складає 600 грн.

Відповідно до п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання сторонами акту приймання виконаних робіт за типовими формами №№КБ-2, КБ-3.

Відповідно до п.4.2. договору акти приймання виконаних робіт за типовими формами №№КБ-2, КБ-3 замовнику предявляються не пізніше 25 числа наступного місяця після виконання зобовязань.

Відповідно до п.4.4. договору розрахунки за надані послуги здійснюються протягом 7 банківських днів з дати отримання замовником грошових коштів від ОСОБА_6 житлового господарства Харківської міської ради за надані послуги.

Відповідно до п.6.1.1. договору замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Відповідно до п.6.1.2. договору замовник зобовязаний приймати надані послуги згідно з актом приймання виконаних робіт за типовими формами №№КБ-2, КБ-3.

Відповідно до п.7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Відповідно до п.10.1. договору цей договір набирає чинності з дня підписання договору і діє до 31.12.2013, але до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Як зазначає позивач, він у період з 01.03.2013 по 31.12.2013 виконав роботи по зносу сухих та аварійних дерев по м. Харкову, відповідач вказані роботи прийняв, однак свої зобов'язання щодо оплати їх вартості належним чином не здійснив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 345018,00 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що підставами для проведення розрахунків між сторонами за договором є факт виконання робіт, їх передача та складання акту за формою КБ-2, а також надходження коштів на банківський рахунок відповідача від ОСОБА_6 житлового господарства Харківської міської ради. На виконання умов договору №07/03-13 від 07.03.2013 позивачем були виконані та передані на адресу відповідача роботи (послуги) по знесенню сухих та аварійних дерев на загальну суму 274297,00 грн, що підтверджується актами виконаних робіт за формою КБ-2 за квітень 2013 року на суму 33792,00 грн, за червень 2013 року на суму 38106,00 грн, за грудень 2013 року на суму 169399,00 грн.

Крім того, як зазначає відповідач, в ході виконання договору відповідач надав позивачу послуги генерального підрядника (складання проектно-кошторисної документації, перевірка строків та якості робіт та т.п.), про що складені відповідні акти приймання-передачі. Загальна сума генпідрядних послуг становить 5485,94 грн. За домовленістю сторін договору при обрахуванні заборгованості відповідачем вираховувалися суми генпідрядних послуг, які в свою чергу повинен був сплатити позивач на користь відповідача. Таким чином, в обліку відповідача значиться заборгованість за договором в розмірі 268811,06 грн (274297,00 грн - 5485,94 грн). Виконуючи свої зобовязання за договором відповідач по мірі надходження коштів від ОСОБА_6 житлового господарства Харківської міської ради здійснював оплату виконаних робіт. Таким чином, відповідачем позивачу сплачено в рахунок погашення заборгованості кошти на суму 168811,06 грн.

Враховуючи викладене, на думку відповідача, заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 90000,00 грн.

14.03.2017 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вже зазначалось, 07.03.2013 між ТОВ "Харків-Іва" та КП "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" було укладено договір № 07/03-13 щодо надання послуг в рослинництві (знос сухих та аварійних дерев), що за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний приймати надані послуги згідно з актом приймання виконаних робіт за типовими формами №№КБ-2, КБ-3 (п.6.1.2.) та провести розрахунки після підписання сторонами акту приймання виконаних робіт за типовими формами №№КБ-2, КБ-3 (п.4.1. договору).

Відповідно до акту прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг) №1/1 від 30.04.2013 по договору №07/03-13 від 07.03.2013 загальна вартість виконаних робіт складає 66792,00 грн. До акту доданий акт №1 приймання виконаних робіт за квітень 2013 року за формою №КБ-2 та довідка щодо вартості виконаних робіт за квітень 2013 року КБ-3, які підписані обома сторонами та скріплені печатками юридичних осіб (а.с.48-51 т.1).

Відповідно до акту прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг) №2/1с від 27.06.2013 по договору №07/03-13 від 07.03.2013 загальна вартість виконаних робіт складає 38106,00 грн, акт підписаний обома сторонами та скріплений печатками юридичних осіб (а.с.55 т.1).

Відповідно до акту прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг) №3/1 від 30.12.2013 по договору №07/03-13 від 07.03.2013 загальна вартість виконаних робіт складає 169399,00 грн. До акту доданий акт приймання виконаних робіт за грудень 2013 року за формою №КБ-2 та довідка щодо вартості виконаних робіт за грудень 2013 року КБ-3, які підписані обома сторонами та скріплені печатками юридичних осіб (а.с.56-64 т.1).

Згідно даних актів всього позивачем виконано робіт на загальну суму 274297,00 грн, яка також визнається і відповідачем.

Дослідивши решту актів виконаних робіт, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №554 від 04.12.2009 "Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві" затверджено примірні форми первинних облікових документів у бідівництві №КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та №КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати". Запроваджено застосовувати примірні форми первинних облікових документів у будівництві з моменту прийняття наказу про їх затвердження.

Як свідчать матеріали справи, решта актів складена не за типовими формами №№КБ-2, КБ-3, як було визначено умовами укладеного між сторонами договору, вони не містять жодного посилання на договір або замовлення на підставі яких ці роботи виконувались та не підписані відповідачем, зв'язку з чим, колегія суддів не може прийняти їх як належний доказ надання позивачем послуг по знесенню сухих та аварійних дерев в межах міста Харкова по договору №07/03-13 від 07.03.2013 в розумінні ст.34 ГПК України.

Відповідачем в обґрунтування заявлених заперечень до матеріалів справи надано: копії банківських виписок за 2013 рік, з яких вбачається, що відповідачем протягом 2013 року сплачено позивачу 60000,00 грн, відповідно до: платіжного доручення №3101 від 30.04.2015 сплачено 50000,00 грн, платіжного доручення №4485 від 21.08.2015 сплачено 38811,06 грн, платіжного доручення №7820 від 29.04.2016 сплачено 20000,00 грн, платіжного доручення №11594 від 20.01.2017 сплачено 10000,00 грн. Всього за договором №07/03-13 від 07.03.2013 сплачено позивачу 178811,06 грн.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що між сторонами було укладено два договори, а саме: №07/03-13 від 07.03.2013 та №07/03-13с від 07.03.2013 і відповідачем зазначені платежі було проведено саме за договором №07/03-13с від 07.03.2013, що підтверджується і призначенням платежу у зазначених вище платіжних дорученнях, з огляду на наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 було зобовязано сторони надати суду оригінали договорів про надання послуг в рослинництві від 07.03.2013 №07/03-13 та №07/03-13с, належним чином засвідчені копії журналу реєстрації договорів за даний період.

На виконання вимог ухвали суду позивачем був наданий оригінал договору №07/03-13 від 07.03.2013. Щодо оригіналу договору №07/03-13с від 07.03.2013 позивач повідомив про його відсутність у звязку з його утилізацією після закінчення виконання робіт на вказаних у переліку адресах та здачі підряднику первинних актів виконаних робіт. Відповідних доказів утилізації у встановленому законом порядку не надав.

Представник відповідача проти існування договору №07/03-13с від 07.03.2013 заперечував, посилаючись на те, що інших договорів від даної дати між сторонами не існувало і вони не виконувались. Відповідач для зручності обліку самостійно додав до номеру договору літеру «с» на позначення, що договір є субпідрядним.

Позивачем також було надано копію журналу реєстрації договорів (угод), однак, колегія суддів зазначає, що лише наявність книги реєстрації договорів, за відсутності оригіналу самого договору, не може підтверджувати обставини його підписання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено наявність лише договору №07/03-13 від 07.03.2013.

Щодо посилання відповідача на те, що в ході виконання договору відповідач надав позивачу послуги генерального підрядника на загальну суму 5485,94 грн, які за домовленістю сторін договору позивач повинен був сплатити відповідачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до акту прийому-сдачі виконаних робіт №1/1 від 30.04.2013 послуги генпідрядника складають 2% від загальної вартості виконаних робіт та складають 1335,84 грн.

Відповідно до акту прийому-сдачі виконаних робіт №2/1с від 27.06.2013 послуги генпідрядника складають 2% від загальної вартості виконаних робіт та складають 762,12 грн.

Відповідно до акту прийому-сдачі виконаних робіт №3/1 від 30.12.2013 послуги генпідрядника складають 2% від загальної вартості виконаних робіт та складають 3387,98 грн.

Як зазначено в актах, цей акт є підставою для проведення взаємних розрахунків та платежів між виконавцем та замовником.

Однак, колегія суддів зазначає, що умовами договору №07/03-13 від 07.03.2013, укладеного між сторонами, не передбачено виконання замовником будь-яких генпідрядних робіт та проведення, в звязку з чим, взаєморозрахунків та взаємозаліків. Тому зазначені посилання відповідача не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно до укладеного між сторонами договору №07/03-13 від 07.03.2013, у розмірі 274297,00 грн, відповідачем заборгованість сплачено частково на суму 178811,06 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 95485,94 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В іншій частині позову щодо стягнення 70721,00 грн слід відмовити, як необґрунтованого.

Враховуючи те, що відповідачем платіжним дорученням №11594 від 20.01.2017 було перераховано 10 000,00 грн в погашення заборгованості за договором, тобто після порушення провадження у даній справі та до прийняття рішення по справі, колегія суддів вважає, що провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.11 ст.80 ГПК України.

Відповідно до п.7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до п.3.1. постанови Вищого господарського суду України №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просив суд стягнути з відповідача 342878,88 грн інфляційних за період з 01.01.2014 по 31.11.2016 та 3% річних у розмірі 29775,52 грн.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи задоволення позову частково у розмірі 95485,94 грн та враховуючи періоди здійснених відповідачем проплат за договором, вважає, що задоволенню підлягає сума інфляційних у розмірі 171480,59 грн за період з 01.01.2014 по 31.11.2016 та 3% річних у розмірі 14523,10 грн за період з 01.01.2014 по 31.11.2016. В іншій частині позову щодо стягнення 15252,42 грн 3% річних та 171398,29 грн інфляційних слід відмовити, як необґрунтованих.

Щодо посилання відповідача на те, що договір №07/03-13 від 07.03.2013 підписано зі сторони позивача директором ОСОБА_7, яка в той час керівництво підприємством не здійснювала, оскільки 31.08.2012 звільнена з посади за згодою сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наданої відповідачем копії трудової книжки ОСОБА_7, ОСОБА_7 була звільнена з посади директора ТОВ «Харків-Іва» 31.08.2012 (місяць виправлений, однак не зазначено, «виправленому вірити»).

Обґрунтовуючи оскаржуване судове рішення місцевий господарський суд зазначив, що суд не може прийти до висновку, що цей правочин було здійснено з наміром створення правових наслідків, які ним обумовлювались, та що передбачені договором роботи дійсно виконувались позивачем та приймалися відповідачем.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.2.3. постанови Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Тобто, без реалізації місцевим господарським судом свого права, передбаченого положеннями ст.83 ГПК України, з чітким посиланням на відповідні норми діючого законодавства, висновок місцевого господарського суду про те, що правочин здійснено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались, та що передбачені договором роботи дійсно виконувались позивачем та приймалися відповідачем, є таким, що здійснений при неправильному застосуванні норм процесуального права та без врахування положень ст.204 ЦК України, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.3.3. постанови Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Харків-Іва» станом на 07.03.2013 керівником (підписантом) товариства зазначено ОСОБА_7.

Відповідно до п.3.4. постанови Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

За таких обставин, враховуючи те, що сторони визнають факт укладення договору, після укладення договору сторонами виконувались дії щодо його виконання (виконання робіт за договором та сплата грошових коштів за виконані роботи), договір є чинним.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобовязує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, в звязку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2017 у справі № 922/4828/16 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат у відповідності до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.2, 3 статті 103, п.4 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків-Іва" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2017 у справі № 922/4828/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» (61068, м.Харків, вул.Металіста, 10, р/р 4657, МФО 351931, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Іва» (61140, м.Харків, вул.Гольдбергівська, 13А, р/р 6683 в ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 351533, ) 95485,94 грн основного боргу, 171480,59 грн. інфляційних, 14523,10 грн 3% річних, 4372,34 грн судового збору за подання позовної заяви.

Щодо стягнення 10 000,00 грн провадження у справі припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» (61068, м.Харків, вул.Металіста, 10, р/р 4657, МФО 351931, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Іва» (61140, м.Харків, вул.Гольдбергівська, 13А, р/р 6683 в ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 351533, ) 4809,59 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 22.06.2017

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Пуль О.А.