КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа№ 922/2302/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Зубець Л.П.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Тимошенко В.І., представник за довіреністю №б/н від 29.05.2014р.;

від першого відповідача - Євдокімов Д.Ю., представник за довіреністю №215 від 24.11.2016р.;

від другого відповідача - представник не прибув;

від третього відповідача - представник не прибув;

від четвертого відповідача - представник не прибув;

від п'ятого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 у справі №922/2302/16 (суддя Чебикіна О.С.) за позовом приватного підприємства фірма "Антей" до комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА", комунального підприємства "Харківводоканал", Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова та Державної казначейської служби України про стягнення 2 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство фірма "Антей" звернулося до господарського суду з позовом до комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА", комунального підприємства "Харківводоканал", Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова та Державної казначейської служби України про стягнення 2 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 у справі №922/2302/16 позов задоволено; вирішено стягнути з Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" 2 000 грн. збитків, у задоволенні вимог до інших відповідачів відмовлено з огляду на недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідачів 2, 3, 4, 5 та збитками, спричиненими виплатою позивачем штрафу орендарю у зв'язку з розірванням договору оренди.

Задовольняючи вимоги до першого відповідача місцевий господарський суд виходив з того, що протиправні дії першого відповідача з відключення будівлі позивача від водопостачання стали причиною заподіяння останньому збитків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Господарського суду міста Києва 10.10.2016 у справі №922/2302/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність доказів того, що саме з його вини припинилося централізоване водопостачання у позивача.

Також, скаржник зазначає про те, що оскільки сплата позивачем штрафу відбулась ще до прийняття рішення Господарським судом Харківської області, то невжиття заходів до виконання рішення не може бути підставою для покладення на першого відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Представник апелянта - першого відповідача у справі в судовому засіданні 12.06.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші відповідачі не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь-яких заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи з наданням доказів поважності неможливості участі в засіданні суду від відповідачів 2-5 не надійшло.

Враховуючи належне повідомлення відповідачів 2-5, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між позивачем та першим відповідачем 01 грудня 2004 року було укладено Договір водопостачання № 3945, у відповідності до умов якого здійснюється централізоване водопостачання нежитлової будівлі літера А-3 по вул. Пушкінській, 79/1, яка є власністю позивача.

Пунктом 1.1 договору визначено його предмет та обсяги питного водопостачання, а саме: предметом договору є постачання та споживання води з системи централізованого питного водопостачання в обсязі встановленого абоненту ліміту згідно додатку № 1 "Перелік об'єктів водоспоживання".

Позивач, посилаючись на відсутність з 19 квітня 2010 року водопостачання у його нежитловій будівлі, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про зобов'язати відповідача відновити водопостачання нежитлової офісної будівлі (літера А-3) по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові, у відповідності до технічних умов на приєднання від 10.03.1994 року №8/55-44 та договору про водопостачання від 01 грудня 2004 року №3945, укладеного між приватним підприємством фірмою "Антей" та Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.09.2010 року у справі №38/190-10, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2010 року, позов задоволено, зобов'язано Комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" відновити водопостачання нежитлової офісної будівлі (літера А-3) по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові у відповідності до технічних умов від 10.03.1994 року № 8/55-44 та договору про водопостачання від 01 грудня 2004 року № 3945, укладеного між приватним підприємством фірмою "Антей" та Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА".

Так, вказаним рішенням встановлено, що 19 квітня 2010 року водопостачання нежитлової будівлі позивача літера А-3 по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові припинилось, а дії відповідача з припинення централізованого водопостачання офісної будівлі позивача літера А-3 по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові фактично є односторонньою відмовою відповідача від виконання визначених договором від 01 грудня 2004 року № 3945 зобов'язань.

При цьому, суд зазначив, що ця відмова є безпідставною та такою, що призвела до порушення прав позивача як власника нерухомого майна і як суб'єкта господарювання на безпечні умови праці згідно вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», порушили права позивача на свободу підприємницької діяльності, ст. 43 ГК України, та унеможливила здійснення господарської діяльності, зокрема, здавання в оренду власного нерухомого майна.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено обставини протиправності відключення будівлі позивача Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" від водопостачання та зазначено, що такі дїї відповідача унеможливили здавання в оренду власного нерухомого майна приватного підприємства фірми "Антей".

Як роз'яснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, рішення у справі №38/190-10 не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №922/2302/16, не можуть йому суперечити.

Враховуючи те, що рішенням у справі №38/190-10 було встановлено обставини протиправності відключення будівлі позивача Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" від водопостачання посилання апелянта на відсутність доказів того, що саме з вини останнього припинилося централізоване водопостачання у позивача, колегією суддів відхиляються.

Так, як вже вказувалось, спірні обставини було встановлено у іншій справі, а тому вони в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доведення.

Між позивачем, як орендодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД", як орендарем 01 квітня 2010 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення №А17/10, згідно умов якого орендодавець передав в оренду нежитлове приміщення площею 20 м.кв., розташоване у будівлі по вул. Пушкінська, 79/1 у м. Харкові.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД" 27.04.2010 на адресу позивача направлено лист (т.1, а.с. 53), в якому зазначено про те, що припинення 19.04.2010 водопостачання до орендованого приміщення унеможливлює його використання.

У зв'язку з цим, орендар вказав про припинення договірних відносин оренди з вини орендаря та зазначив, що згідно п. 4.6 договору орендодавець має сплатити йому штраф у розмірі 2 000 грн.

Вказана сума грошових коштів була сплачена позивачем товариству з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД" 28 квітня 2010 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (т.1, а.с.54).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує, що у зв'язку з незаконним відключенням централізованого водопостачання та незаконною бездіяльністю відповідачів (яка полягає у невиконанні рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2010 року у справі №38/190-10), йому було завдано збитків на суму 2 000 грн., що складаються із суми штрафу, сплаченого позивачем орендарю його нежитлового приміщення.

Судом першої інстанції позов задоволено; вирішено стягнути з Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" 2 000 грн. збитків, у задоволенні вимог до інших відповідачів відмовлено з огляду на недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідачів 2, 3, 4, 5 та збитками, спричиненими виплатою позивачем штрафу орендарю у зв'язку з розірванням договору оренди.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду, викладеними у рішенні, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов'язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує її інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, неодержаного прибутку тощо).

Між позивачем та першим відповідачем склалися правовідносини із надання послуг централізованого водопостачання.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.09.2010 року у справі №38/190-10, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2010 року, встановлено, що дії відповідача з припинення централізованого водопостачання офісної будівлі позивача літера А-3 по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові фактично є односторонньою відмовою відповідача від виконання визначених договором від 01 грудня 2004 року № 3945 зобов'язань та є безпідставними.

Отже, обставини протиправності відключення будівлі позивача Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" від водопостачання були встановлені у іншій справі, а тому не потребують повторного доведення.

Такі протиправні дії першого відповідача з відключення будівлі позивача від водопостачання призвели до розірвання договору оренди №А17/10 від 01.04.2010 року, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД", що в свою чергу стало підставою для сплати приватним підприємством фірмою "Антей" своєму орендарю штрафу у розмірі 2 000 грн.

Таким чином, протиправні дії першого відповідача стали причиною заподіяння позивачу збитків у вказаній сумі, які відповідно є їх наслідком.

Доводи апелянта про те, що оскільки сплата позивачем штрафу відбулась ще до прийняття рішення Господарським судом Харківської області, то невжиття заходів до виконання рішення не може бути підставою для покладення на першого відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Як вже було вказано, протиправні дії першого відповідача полягають саме у відключенні будівлі позивача від водопостачання, що мало наслідком припинення орендних відносин між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД" і сплатою штрафу у зв'язку з цим.

Наведені обставини і є підставою для притягнення першого відповідача до відповідальності у вигляді стягнення з нього збитків, які зазнав позивач.

В свою чергу, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідачів 2, 3, 4, 5 (яка за доводами приватного підприємства фірми "Антей" полягала у невиконанні рішення у справі №38/190-10) та збитками, спричиненими виплатою позивачем штрафу орендарю у зв'язку з розірванням договору оренди.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог до першого відповідача та відмову у задоволенні вимог до інших відповідачів, а доводи апелянта обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на першого відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "ВОДА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 у справі №922/2302/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - першого відповідача у справі.

3. Матеріали справи №922/2302/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.П. Зубець

М.А. Дідиченко