ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р.Справа № 915/468/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 25.11.2016 року № 1;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 07.09.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року

у справі № 915/468/16

за позовом Приватного підприємства Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв

про визнання договору частково недійсним

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м.Миколаїв, в якій просило суд визнати недійсним пункт 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року №1053, укладений між Приватним підприємством Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 року у справі № 915/468/16 (суддя Коваль Ю.М.) у задоволенні позову Приватного підприємства Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2016 року у справі №915/468/16 (головуючий суддя Величко Т.А., судді Поліщук Л.В., Філінюк І.Г.) рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 року у справі № 915/468/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 року у справі №915/468/16 (головуючий суддя Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Швець В.О.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2016 року у справі № 915/468/16 та рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

При прийнятті постанови Вищий господарський суд України висловив вказівки щодо нового розгляду справи, зокрема, зазначив про те, що необхідно з'ясувати та надати оцінку тій обставині, який розмір фактично був сплачений на виконання договору купівлі продажу за предмет лізингу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача акт прийому - передачі у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 25.07.2014 року №1053 було складено 22.08.2014 року, а відповідач в повному обсязі сплатив вартість трактора відповідно до специфікації від 21.07.2014 року.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року у справі № 915/468/16 (суддя Смородінова О.Г.) у позові відмовлено.

Приватне підприємство Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року у справі №915/468/16 за позовом Приватного підприємства Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв про визнання договору частково недійсним скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/468/16 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року у справі № 915/468/16 відповідає нормам матеріального та процесуального права України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв (Лізингодавець) і Приватним підприємством Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу від 25.07.2014 року №1053, відповідно до умов якого Лізингодавець зобовязався набути у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк трактор колісний NEW HOLLAND Т7060 за ціною 1380000 грн. 00 коп. і передати його у власність Лізингоодержувачу за умови повного виконання Лізингоодержувачем всіх своїх зобовязань за цим договором.

Пунктом 1.4 договору визначено, що предмет лізингу передається у лізинг виключно за умови та після сплати Лізингоодержувачем авансового платежу згідно пункту 2.1.1 цього договору.

Розділом 2 договору визначено лізингові та інші платежі за договором, порядок розрахунків, а саме за умовами цього договору Лізингоодержувач, зокрема, зобовязаний: сплатити Лізингодавцю авансовий платіж у розмірі 690000 грн. 00 коп., сплатити Лізингодавцю разову комісію у розмірі 6900 грн. 00 коп., сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі у розмірі та строки, визначені в розрахунку лізингових платежів (додаток №1 до цього договору) (пункти 2.1.1 2.1.3 договору).

Згідно з пунктом 2.1.4 договору Лізингоодержувач зобовязаний сплачувати додаткову комісію Лізингодавцю після кожної сплати лізингового платежу, яка розраховується за наступною формулою:

С ком. = ЛП*(Кплат./Кдог.-1), де:

С ком. сума додаткової комісії Лізингодавця, що розраховується:

ЛП лізинговий платіж, який було сплачено у гривнях;

Кдог. розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін є константою та дорівнює 12,00;

Кплат. розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін дорівнює курсу закриття міжбанку по дол. США з колонки Max за період (значення ASK) в день сплати лізингового платежу. Вказаний курс міжбанку визначається за даними, що містяться на веб-сайті за відповідний день. При цьому Сторони домовились, що К плат. не може бути меншим, ніж 13,00.

= - знак рівності;

/ - знак ділення;

* - знак множення;

- знак віднімання.

Вищевказана додаткова комісія Дізингодавця має бути сплачена лізингоодержувачем протягом 3-х банківських днів після сплати кожного лізингового платежу згідно Розрахунку лізингових платежів (додаток №1 до цього договору) з урахуванням пункту 2.4 цього договору.

У пункті 2.5 договору визначено, що Лізингодавець має право ініціювати зміну розміру лізингових платежів, визначених у розрахунку лізингових платежів (додаток №1 до цього договору) та відповідно змінювати (корегувати) даний розрахунок у разі: якщо після укладення цього договору будуть змінені ставки податків, зборів та інших обовязкових для Лізингодавця платежів та/або будуть впроваджені нові види податків, зборів та інших обовязкових для Лізингодавця платежів; якщо після укладання цього договору збільшиться розмір облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 2.9 договору сторони дійшли згоди про те, що Лізингодавець має право у односторонньому порядку, на власний розсуд змінювати черговість погашення заборгованості Лізингоодержувача, що наведена у даному пункті договору, відповідним чином обліковуючи платежі, що надходитимуть з боку Лізингоодержувача.

Відповідно до пункту 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 25.08.2015 року, але у будь-якому разі до моменту повного виконання Лізингоодержувачем своїх грошових зобовязань за цим договором.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами частини 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м.Миколаїв для виконання своїх зобовязань за договором лізингу придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» трактор колісний NEW HOLLAND Т7060 на підставі договору купівлі продажу від 01.07.2013 року та специфікації від 21.7.2014 року, яка є додатком до договору купівлі продажу від 01.07.2013 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м.Миколаїв передало Приватному підприємству Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області трактор колісний NEW HOLLAND Т7060 за актом прийому-передачі від 22.08.2014 року №1053-1.

У грудні 2014 року Приватне підприємство "Брайловський", смт. Ширяєве Одеської області направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг", м. Миколаїв лист із проханням переглянути лізинговий платіж по договору та перенести його на липень, серпень, вересень 2015 року у зв'язку з тим, що виникли фінансові труднощі, а також у зв'язку з тим, що в нього не має можливості скористатися своїми грошовими коштами, які знаходяться на рахунку, відкритому в Публічному акціонерному товаристві "ІМЕКСБАНК" через те, що даний банк протягом останніх двох місяців не здійснював жодних платежів, оскільки знаходився в критичному фінансовому стані.

Внаслідок розгляду вищевказаного листа, Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв здійснило перерахунок лізингових платежів за Договором та між сторонами було укладено Додаток №1 до договору у новій редакції.

Приватне підприємство Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області вважає, що нарахування комісії за пунктом 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року №1053 є неправомірним, оскільки не є жодним з видів (складових) платежів, а отже, не відповідає вимогам статті 16 Закону України Про фінансовий лізинг, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про визнання частково недійсним договору.

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог вірним, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В даному випадку сторони, у відповідності до статей 6 і 627 Цивільного кодексу України, на власний розсуд уклали договір фінансового лізингу від 25.07.2014 року №1053 в добровільному порядку, без зауважень і застережень, належним чином підписали його та скріпили печатками товариств.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 Цивільного кодексу України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який Лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 16 Закону України Про фінансовий лізинг сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Судова колегія зазначає, що дана стаття визначає в загальному вигляді можливий склад лізингових платежів і не встановлює вичерпний перелік складових платежів, які можуть включати в себе лізингові платежі.

За умовами договору сторони визначили порядок сплати як лізингового платежу, так і додаткової комісії (винагороди чи компенсації) у гривнях залежно від курсу гривні до долару США.

З аналізу положень спірного пункту 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року № 1053 вбачається, що додаткова комісія повязана саме з валютними коливаннями.

За приписами статей 524, 533 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене і виконане у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині 2 статті 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року № 1998 Про удосконалення порядку формування цін формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спірного договору фінансового лізингу є трактор колісний NEW HOLLAND T7060 заводський номер ZEBG05412 (наземний самохідний транспортний засіб) іноземного виробництва.

На підтвердження імпортної складової у структурі предмету лізингу відповідач надав наступні докази: копію договору купівлі-продажу від 01.07.2013 року, специфікацію від 21.07.2014 року, ВМД 504070000/2014/003871.

У пункті 3 специфікації 21.07.2014 року зазначено, що одночасно зі сплатою платежу за товар, покупець компенсує продавцю втрати, які повязані з валютними коливаннями, які розраховуються за формулою, наведеною у специфікації.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв понесло витрати, повязані з валютними коливаннями перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг» і мало сподівання на те, що дані витрати будуть відшкодовані Приватним підприємством Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області у відповідності до пункту 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року № 1053.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України Господарський суд Миколаївської області ухвалою від 02.03.2017 року зобовязував відповідача надати до суду пояснення з відповідними доказами щодо розміру грошових коштів, які були фактично сплачені за предмет лізингу за договором купівлі продажу від 01.07.2013 року та специфікацією від 21.07.2014 року.

На виконання ухвали господарського суду від 02.03.2017 року, в своїх додаткових поясненнях від 07.03.2017 року №53 Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв повідомило, що у звязку з тим, що Приватне підприємство "Брайловський", смт. Ширяєве Одеської області не виконало в повному обсязі свої грошові зобовязання за договором фінансового лізингу від 25.07.2014 року № 1053, Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, м. Миколаїв, відповідно, не виконало свої грошові зобовязання перед Товариством з обмеженою відповідальністю Техноторг за договором купівлі-продажу від 01.07.2013 року за трактор колісний NEW HOLLAND T7060 заводський номер ZEBG05412, оскільки взагалі не сплатило кошти Товариству з обмеженою відповідальністю Техноторг за договором купівлі-продажу від 01.07.2013 року.

Судова колегія зазначає, що враховуючи положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, недійсність правочину встановлюється станом на момент його укладання і виконання сторонами в подальшому оспорюваного правочину або його не виконання не впливає на відповідність такого правочину нормам чинного на момент укладання законодавства і не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За таких обставин, враховуючи те, що положення пункту 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року № 1053 прямо не суперечать нормам чинного законодавства та були погоджені сторонами у добровільному порядку, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що витрати, передбачені у пункті 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року № 1053 можна віднести до інших витрат, які вказані у статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним пункту 2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 року № 1053.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з урахуванням того, що позивач не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними засобами доказування невідповідність тексту цього пункту, в момент укладання спірного договору, нормам чинного законодавства України. Подальші фактичні обставини, повязані з виконанням договору фінансового лізингу, не можуть бути підставою для визнання саме недійсним укладеного сторонами в добровільному порядку правочину.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте судом за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року у справі №915/468/16 відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Брайловський, смт. Ширяєве Одеської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року у справі № 915/468/16 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2017 року у справі № 915/468/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5