ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.2017 Справа № 907/359/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Асстра Україна", м. Київ

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

про стягнення 25 650,29 грн.

Суддя Бобрик Г.Й.

За участю представників:

від позивача - Хоменко А. - представник

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю "Асстра Україна", м. Київ звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород 25 650,29 грн., з яких: 18 687,36 грн. інфляційні витрати та 6 962,93 грн. 3% річних.

Представник позивача просить суд заявленні позовні вимоги задовільнити у повному обсязі за підстав, викладених у позовній заяві, посилаючи на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами та додатково поданими поясненнями.

Відповідач не надав суду витребуваних ухвалою матеріалів та не забезпечив на виклик суду явку уповноваженого представника для участі у судовому засіданні, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

За наведених обставин справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявним у ній матеріалами.

Вивчивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судами, 02.08.2010 фірмою "Asstra Forwarding AG" (замовник) та ТОВ "Асстра Україна" (виконавець) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні № AUZ 158.10 (далі - договір ТЕП-1).

10 жовтня 2012 року ТОВ "ВГСМ", як продавцем та ТзОВ "ІКЕА Торг", як покупцем було укладено контракт № 129 на поставку товарів, перевезення яких можуть здійснювати різні компанії.

21.05.2013 ТОВ "Асстра Україна" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) уклали договір про надання транспортно - експедиційних послуг у міжнародному автомобільному сполученні № 21/05/2013 (далі - договір ТЕП-2), за умовами якого виконавець зобов'язується від свого імені та за рахунок замовника укласти один або декілька договорів перевезень в міжнародному автомобільному сполученні, тим самим, організувавши та забезпечивши транспортування вантажів замовника (або його контрагентів) відповідно до його письмових вказівок-доручень, які оформляються у вигляді транспортних замовлень та стають невід'ємною частиною договору, а замовник, в свою чергу, зобов'язується сплатити виконавцю винагороду за виконання згаданого доручення.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що виконавець несе відповідальність за своєчасну доставку вантажу у цілісному та збереженому стані та у відповідності до умов цього договору, та повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його отримання до моменту передачі вантажу одержувачу, а також несе відповідальність за втрату прийнятого до перевезення вантажу.

09.04.2014 ФОП ОСОБА_1 (експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник) уклали договір № 09/04/2014 про перевезення вантажів у міському, міжміському та міжнародному сполученні (далі - договір перевезення), п 2.2. якого сторони визначили, зокрема, що умови перевезення за даним договором ґрунтуються на положеннях Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, іншими міжнародними угодами та діючими нормативними актами України.

На виконання договору ТЕП-2 і договору перевезення, 29.09.2014 ТОВ "Асстра Україна", ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 підписали заявку на перевезення, а 02.10.2014 транспортне замовлення № 64 на організацію перевезення вантажу (меблі дерев'яні) за маршрутом Великий Бичків (Україна) - Хоругвіно (Російська Федерація) на транспортному засобі ФОП ОСОБА_3 - автомобілі з причепом з державними номерними знаками НОМЕР_2 / НОМЕР_3.

Перевізник - ФОП ОСОБА_3, відповідно до даних міжнародної товарно-транспортної накладної № 4044675 від 02.10.2014 (далі - CMR), прийняв до перевезення вантаж вартістю 1023693,48 російських рублів (рахунок (інвойс) №99/2014 від 30.09.2014), відправником якого було ТзОВ "ВГСМ" (Україна), а одержувачем - ТзОВ "ІКЕА ТОРГ" (Російська Федерація).

6 жовтня 2014 року біля пункту пропуску через державний кордон України Нові Яриловичі виникла пожежа автомобіля IVECO з державним номерним знаком НОМЕР_2 та причепа НОМЕР_3, яка о 05 год. 45 хв. 06.10.2014 була ліквідована силами підрозділу МНС України, про що складено відповідний акт від 07.10.2014. Згідно з актом пожежею знищено автомобіль, причіп та вантаж.

За таких обставин вантаж, прийнятий від ТОВ "ВГСМ" до перевезення ФОП ОСОБА_3, за умовами договору перевезення з ФОП ОСОБА_1, був втрачений внаслідок пожежі та не був доставлений вантажоодержувачу ТзОВ "ІКЕА ТОРГ", чим спричинено збитки ТОВ "Асстра Україна" в сумі 466 983, 48 грн (вартість втраченого товару), що еквівалентно 1 023 693, 48 російських рублів за офіційним курсом НБУ.

Вищевказані обставини встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 у справі № 907/878/15, якою позовні вимоги ТОВ «Асстра Україна» до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитнів на суму 266 983, 47 грн задоволено, отже в силу ст. 35 ГПК України не потребують повторного доказування.

Матеріали справи містять постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.08.2016 по виконанню наказу № 907/878/15 від 15.02.2016.

Також, в провадженні Господарського суду Закарпатської області перебувала справа за № 907/476/16 предметом якої є стягнення іншої частини збитків, а саме в розмірі 125 531, 32 грн. Рішення по даній справі набрало законної сили Постановою ЛАГС від 31.05.2017.

Уклавши договір про надання транспортно - експедиційних послуг у міжнародному автомобільному сполученні № 21/05/2013 відповідач прийняв на себе ризики втрати вантажу під час транспортування. Вину відповідача, також з урахуванням того, що це міжнародні перевезення, до яких слід застосовувати норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, встановлено (презюмовано) законом та підтверджено судовим рішенням у справі № 907/787/15.

Вказаним договором передбачено, що виконавець відшкодовує всі збитки, що виникли у разі його дій чи упущень при виконанні договору.

З урахуванням того, що договором не встановлено строк виконання зобов'язання щодо оплати вартості втраченого вантажу, такий настав після спливу 7 днів з дня отримання вимоги відповідачем.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач 06.11.2014 надіслав відповідачу лист з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу - 1 023 693, 48 рос. рублів, який був отриманий відповідачем 10.11.2014 та залишений без відповіді та реагування.

10.07.2015 позивач відшкодував своєму замовнику - фірмі "Asstra Forwarding AG" вартість знищеного вантажу в розмірі 1 023 983,47 рос. рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на день оплати становило 392 514, 79 грн.

З огляду на те, що відповідач не задоволив вимоги позивача щодо оплати вартості втраченого вантажу, а позивач зобов'язаний був відшкодувати збитки замовнику, ТОВ "Асстра Україна" у зв'язку з відшкодуванням коштів фірмі "Asstra Forwarding AG" набуло право регресної вимоги до особи, яка несе повну матеріальну відповідальність за вантаж, тобто до відповідача.

Матеріали справи містять довідку за підписом начальника відділення №1 ПАТ «КБ «Глобус», в якій вказано, що станом на 10.07.2015 було встановлено Національним Банком України наступний курс гривні по співвідношенню до російського рубля: 1 російський рубль = 0, 383430 гривень.

Слід зазначити, що на виконання судового рішення у справі № 907/787/15 відповідачем сплачено на користь позивача 22.07.2016 - 196 983, 47 грн та 05.08.2016 - 70 000, 00 грн.

Отже, на момент відшкодування позивачем замовнику коштів в розмірі 1 023 983,47 рос. рублів гривневий еквівалент становив 392 514, 79 грн, на які позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за період з 11.07.2015 по 21.07.2016.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача визначених позивачем інфляційних витрат та 3% річних.

Статтею 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, правовідношення, в якому перевізник, який втратив вантаж та зобов'язаний відшкодувати його вартість, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу також є грошовим зобов'язанням.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК.

Згідно з статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16.

Поряд з цим, слід зазначити, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (правова позиція, викладена у постанові ВСУ від 27.01.2016 у справі за № 6-771цс15).

З урахуванням того, що в інвойсі значиться вартість вантажу в іноземній валюті вимога скерована із зазначенням російських рублів та позивач відшкодовував шкоду замовнику також в іноземній валюті, інфляційній втрати на кошти нарахуванню не підлягають.

Регресне зобов'язання виникає лише у випадках, передбачених законом і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов'язання.

Право регресної вимоги виникає з часу виплати грошової суми третій особі. Саме від цього часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Враховуючи суть спору та чинене законодавство виконання зобов'язання відповідача щодо відшкодування позивачу збитків є 10.07.2015, відтак позовні вимоги про стягнення 3% річних від суми боргу 392514,79 грн. є обґрунтованими прострочення грошового зобов'язання за період з 11.07.2015 по 28.07.2016. Тобто 3% річних фактично становлять 12 275, 08 грн, однак до задоволення підлягає 11 932, 11 грн, оскільки суд не вправі вийти за межі позовних вимог.

Посилання відповідача на аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, як на підставу неможливості застосування ч. 2 ст. 625 до шкоди є безпідставними, оскільки у вказаному аналізі зазначено, що інфляційні втрати та 3% річних не нараховуються на правовідносини, що виникли у зв'язку з завданням шкоди, однак в деліктних зобов'язаннях. В той час, як в даній справі всі зобов'язання, в тому числі щодо відшкодування шкоди, випливають з договору та ним встановлені.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності з врахуванням вказівок Вищого Господарського Суду України викладених у постанові від 05.04.2017 року у даній справі, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення в решті позовних вимог про стягнення 11 932, 11 грн 3% річних в стягненні інфляційних витрат 18687,26 грн. належить відмовити.

Судові витрати суд покладає на відповідача згідно із ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33-34, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Асстра Україна", , місцезнаходження: 04073, м. Київ, Московський проспект, 9 - 11 932, 11 грн. 3% річних та 421, 76 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України та підлягає оскарженню до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 13.06.2017.

Повний текст рішення складено 21.06.2017.

Суддя Бобрик Г.Й.