КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/17012/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача 1: Напханюк І.Д. - представник за довіреністю № 101-6/02 від 03.01.2017;

від позивача 2: Кошелєва М.О. - представник за довіреністю № 54 від 10.01.2017;

від відповідача: Фойнецький О.Д. - представник за довіреністю б/н від 31.08.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного позашкільного навчального закладу "Український сувенір"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2017

у справі № 910/17012/15 (суддя - Привалов Ф.І.)

за позовом Прокурора Дарницького району міста Києва в інтересах держави в особі: 1) Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

2) Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

до Приватного позашкільного навчального закладу "Український сувенір"

про розірвання договору оренди та зобов'язання звільнити приміщення,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся прокурор Дарницького району міста Києва в інтересах держави в особі Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з позовом до приватного позашкільного навчального закладу «Український сувенір» про розірвання договору оренди та зобов'язання звільнити приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно користується орендованим приміщенням, оскільки розпорядження №455 від 06.08.2014, яким продовжено строк оренди, визнано таким, що втратило чинність, а, крім того, відсутня ліцензія на здійснення освітньої діяльності у сфері дошкільної освіти за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 9-А, ШДС Вирлиця та в порушення п.5.3 договору не надано Управлінню освіти поліс страхування приміщення.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 позов задоволено повністю. Розірвано договір оренди майна №193 від 01.12.2004р., укладений між Управлінням освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та ППНЗ "Український сувенір" та зобов'язано ППНЗ "Український сувенір" повернути Управлінню освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації майно відповідно до договору оренди майна №193 від 01.12.2004, що є об'єктом комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва, за актом приймання-передачі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016 касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 скасовано, а справу № 910/17012/15 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватний позашкільний навчальний заклад "Український сувенір" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя -Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В., розгляд якої призначено на 15.05.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК та витребувано у Північного офісу Державної аудиторської служби належним чином завірену копію матеріалів ревізії фінансово-господарської діяльності Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації за період з 01.02.2013 по 01.03.2016, проведеної на виконання Плану Контрольно-ревізійної роботи на 1 квартал 2016 року. Вказані матеріали було долучено до матеріалів справи в порядку ст.ст. 33, 34, 38, 43, 101 ГПК.

В судовому засіданні 07.06.2017 представник відповідача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача 1 в судовому засіданні 07.06.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Окрім цього і подав письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача 2 в судовому засіданні 07.06.2017 проти задоволення апеляційної скарги також заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2004 року між Управлінням освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - позивач-2, орендодавець) та приватним позашкільним навчальним закладом "Український сувенір" (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що є об'єктом комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва № 193, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець на підставі Розпорядження Голови райдержадміністрації у Дарницької районної м. Києва від 01.12.2004 № 64 передав, а орендар - прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (будівлю, споруду, приміщення), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 9-А ШДС Вирлиця, загальною площею 129,4 кв.м., строком на 1 рік (з 01.12.2004 по 01.12.2005) для проведення занять з дітьми, що знаходиться на балансі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Визначене у п.1.1. цього договору нерухоме майно (будівля, споруда, приміщення) передається орендарю на підставі рішення з обладнанням та інвентарем (за його наявністю), в належному технічному стані відповідно до акту прийому-передачі орендованого приміщення, що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною.

Розділом 2 договору передбачено, що вступ орендаря у строкове платне користування нерухомим майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі вказаного нерухомого майна. Передача майна в оренду не дає орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається територіальна громада Дарницького району м. Києва, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Так, відповідно до акту прийняття-передачі майна від 12.04.2005, майно було передане в оренду орендодавцем в платне тимчасове користування, а орендарем було прийняте в придатному для використання стані й без зауважень.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що строк дії договору сторонами неодноразово продовжувався.

Зокрема, згідно з додатковою угодою на підставі рішення Дарницької районної в місті Києві ради №23 від 31.03.2010 продовжено дію договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що є об'єктом комунальної власності територіальної громади Дарницького району міста Києва, №193 від 01.12.2004 до 31.12.2010.

Також, на підставі рішення Київської міської ради №402/5789 від 14.07.2011 договори оренди майна територіальної громади міста Києва та майна, що перебувало у власності територіальних громад районів у м. Києві, термін дії яких закінчився, продовжено до 31.03.2012.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому, на підставі розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №455 від 06.08.2014 строк дії договору продовжено на 2 роки 364 дні.

Відповідно до акту обстеження управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2014, відповідач знаходиться в орендованому приміщенні та продовжує ним користуватися.

Проте, розпорядженням №57 від 13.02.2015 Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації розпорядження №455 від 06.08.2014 визнано таким, що втратило чинність.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що діючим законодавством передбачено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Зокрема відповідно до рішення Конституційного Суду України зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Вказана позиція суду апеляційної інстанції підтверджується також постановами Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14 та від 09 листопада 2016 року у справі № 3-1086гс16, висновки яких відповідно до частини 1 статті 11128 ГПК є обов'язковими. Так, у вказаних постановах суд зазначив, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані із реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема рішення про передачу земельних ділянок у власність), предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний прокурором (у тій справі) спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

З аналізу змісту вказаного вище розпорядження № 455 від 06.08.2014 вбачається, що воно було спрямоване на разове застосування; не має норм, які б регулювали правовідносини між позивачем 1 і відповідачем на майбутнє; індивідуалізоване, має чітко визначеного адресата - Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та відповідача, які вказані у додатку до цього розпорядження.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що факт продовження користування відповідачем орендованими на підставі договору від 01.12.2004 № 193 нежитловими приміщеннями свідчить про виконання розпорядження № 455 від 06.08.2014, У зв'язку з цим, розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 06.08.2014 № 455 припинило свою дію внаслідок його виконання у спосіб продовження строку дії орендних правовідносин.

З огляду на зазначене, прийняття позивачем-1 розпорядження № 57 від 13.02.2015, яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 06.08.2014 за № 455 - суперечить "гарантії стабільності суспільних відносин".

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 57 від 13.02.2015, яким попереднє розпорядження № 455 від 06.08.2014 було визнано таким, що втратило чинність, не відповідає вимогам діючого законодавства, та не породжує ніяких правових наслідків. Тобто, розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 06.08.2014 № 455, яким було продовжено дію спірного договору на 2 роки 364 дні, є діючим.

А тому, договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що є об'єктом комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва № 193 від 01.12.2004 на день звернення прокуратурою з позовом у даній справі є чинним і діє, як вірно встановлено судом першої інстанції до 05.08.2017, з огляду на розпорядження № 455 від 06.08.2014 Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, яким був продовжений строк оренди на 2 роки 364 дні.

Крім того, відповідач продовжує користуватись орендованим майном по теперішній час і сплачував орендні платежі за користування приміщенням на підставі рахунків Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, які виставляються на підставі договору № 193 від 01.12.2004, що підтверджується відповідними доказами, доданими до матеріалів справи.

Так, укладений між позивачем-2 та відповідачем договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про те, що останній не мав можливості здійснити страхування майна у зв'язку з невиконанням Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією організаційно-правових заходів, передбачених п. 2 розпорядження № 455, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди, зокрема, є страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Згідно з положеннями ст. 24 вказаного Закону, орендоване майно страхується орендарем на користь того учасника договору оренди, який бере на себе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди.

Так, п. 5.3. договору визначено, що орендар зобов'язується застрахувати на користь орендодавця орендоване майно в порядку, визначеному чинним законодавством.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Так, в положень договору вбачається, що обов'язок страхуванням спірного приміщення покладено саме на відповідача. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 2 розпорядження № 455 (т. 1, а.с. 35) на Управління освіти Дарницької районної державної адміністрації покладено обов'язок здійснити організаційно-правові заходи щодо продовження строку дії договору оренди, натомість жодних обов'язків Управління щодо страхування вказаним пунктом визначено не було.

Більше того, матеріали справи не містять жодних доказів в розуміння ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК, ані звернення відповідача до позивачів щодо надання певних документів для здійснення страхування, ані з проханням сприяти такому страхуванню. Також, відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про неможливість виконання відповідачем своїх обов'язків за договором, зокрема п.5.3., саме з вини позивачів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається (а відповідачем протилежного не доведено), що останнім було порушено умови договору в частині обов'язку здійснення страхування об'єкту оренди, а тому вказане порушення є підставою для розірвання договору оренди через неналежне виконання орендарем своїх обов'язків за договором.

Щодо доводів позивачів про порушення орендарем чинного законодавства у зв'язку з відсутністю ліцензії на провадження діяльності з надання освітніх послуг, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, на виконання вказівок Вищого гсоподарського суду України в порядку ст. 111-12 ГПК, викладених в постанові від 28.12.2016 у даній справі, судом першої інстанції було правомірно встановлено наступне.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про дошкільну освіту», систему дошкільної освіти становлять: дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, наукові і методичні установи, органи управління освітою, освіта та виховання в сім'ї.

Пунктом 2 частини п'ятої статті 16 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачено, що майно, яке є державною або комунальною власністю (земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання тощо), придбання чи відокремлення якого призначене для здобуття дітьми дошкільної освіти, використовується виключно із зазначеною метою.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що дошкільний навчальний заклад, заснований на приватній формі власності, здійснює свою діяльність за наявності ліцензії на право надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти, виданої у встановленому законодавством України порядку (п. 3 ст. 11 Закону України «Про дошкільну освіту»).

Відповідно до Порядку ліцензування діяльності з надання освітніх послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1019 від 08.08.2007, діяльність у сфері дошкільної освіти підлягає ліцензуванню.

Відповідно до Інструкції з організації охорони життя і здоров'я дітей у дошкільних навчальних закладах, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України № 985 від 28.10.2008, забороняється допускати на територію дошкільного навчального закладу та у приміщення сторонніх осіб.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VІІІ від 02.03.20015, ліцензійні умови можуть визначати вичерпний перелік видів місць провадження діяльності, якщо це обумовлено особливостями провадження цього виду господарської діяльності.

Місцем провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, є об'єкт (приміщення, будівля, земельна ділянка та/або територія), у межах якого провадиться цей вид господарської діяльності або який використовується у його провадженні (може збігатися з місцезнаходженням суб'єкта господарювання).

Вимоги ліцензійних умов поширюються на місця провадження господарської діяльності ліцензіата, що зазначені в документах, що додаються до заяви про отримання ліцензії (з урахуванням змін до них, поданих ліцензіатом до органу ліцензування).

Як вбачається з матеріалів справи, ліцензія серія АЕ № 269782 від 22.10.2013, на яку посилається апелянт в обґрунтування своєї скарги, видана Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), що підтверджує право відповідача на заняття вказаною діяльністю з 11.03.2011 по 11.03.2016 за адресами: м. Київ, Мефодіївський провулок, 4-А та вул. Кравченка, 20 (т. І, а.с.200).

Разом з тим, строк дії ліцензії у сфері позашкільної освіти серії АБ № 344755 (т. І, а.с. 41), виданої відповідачу для здійснення освітньої діяльності за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 9-а, закінчився 22.10.2010.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що на день розгляду справи у відповідача відсутня ліцензія на здійснення освітньої діяльності за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 9-а. А тому позовні вимоги з урахуванням зазначеної вище підстави позову також є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції та не спростовані доводами апеляційної скарги.

Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем істотної умови договору в частині страхування орендованого майна, а також положень чинного законодавства - в частині здійснення діяльності у сфері дошкільної освіти за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 9-а за відсутності відповідної ліцензії, що відповідно до положень ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є підставами для дострокового розірвання договору.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обгрунтованість позовних вимог прокурора в частині дострокового розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що є об'єктом комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва, №193 від 01.12.2004 та правомірно їх задовольнив.

Щодо доводів апелянта про наявність між сторонами інших правовідносин щодо оренди спірного приміщення, що зумовлені укладенням між сторонами договору № 487 від 20.08.2014, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, ухвалами суду від 27.03.2017 та від 15.05.2017 суд апеляційної інстанції зобов'язував сторони надати оригінал договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 487 від 20.08.2014 з усіма додатками (оригінал для огляду та належним чином засвідчену копію - для долучення до матеріалів справи). Більше того, з метою встановлення дійсних правовідносин між сторонами, суд апеляційної інстанції задовольнив перше клопотання відповідача та витребував у Північного офісу Державної аудиторської служби належним чином завірену копію матеріалів ревізії фінансово-господарської діяльності Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації за період з 01.02.2013 по 01.03.2016, проведеної на виконання Плану Контрольно-ревізійної роботи на 1 квартал 2016 року.

На виконання ухвали суду від 15.05.2017 Північний офіс Державної аудиторської служби надав витребувані матеріали ревізії. В тексті матеріалів ревізії було зазначено наступне (аркуш 155): "так, до ревізії було надано викладений в новій редакції договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 20.08.2014 № 487 (надалі - договір № 487), який зареєстровано Управлінням освіти в книзі реєстрації договорів оренди".

Відповідно до договору №487, орендар приймає в постійну та погодинну оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 272,75 кв.м. за адресою: вул. Кошиця, 9-А для здійснення освітньої діяльності. Термін дії договору - 19.08.2017.

При цьому, додаткова угода від 20.08.2014 б/н, договір № 487 та додатки до нього скріплені печаткою та підписані лише зі сторони Балансоутримувача (Управління освіти) та орендаря (ППНЗ «Український сувенір»).

Печатка та підпис Орендодавця - Голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відсутні".

Таким чином, з урахуванням обставин, зазначених в матеріалах ревізії, вбачається, що договір № 487 не був підписаний орендодавцем, що свідчить про неукладеність спірного договору № 487.

Вказана обставина підтверджується також тією обставиною, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/4026/17 за позовом Приватного навчального закладу "Український сувенір" до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання підписати договір оренди № 487. Провадження у вказаній справі ухвалою суду від 17.05.2017 було зупинено до вирішення пов'язаної з нею даної справи.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

А тому суд апеляційної інстанції відхиляє друге клопотання відповідача про витребування доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 38, 43, 101 ГПК.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

У разі передачі спору на розгляд суду договір оренди вважається укладеним з моменту набрання чинності рішенням суду про укладення договору оренди і на умовах, зазначених у ньому.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта про те, що спірні правовідносини на момент звернення прокуратури з позовом у даній справі регулюються договором № 487, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки такий договір не був укладений ані на момент розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

Отже, судом першої інстанції було правомірно зазначено, що з розірванням договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, з урахуванням задоволення позовної вимоги про розірвання спірного договору, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд правомірно зобов'язав відповідача повернути спірне майно.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного позашкільного навчального закладу "Український сувенір" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 у справі № 910/17012/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 у справі № 910/17012/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17012/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Повний текст постанови складено 13.06.2017.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

К.В. Тарасенко