РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/1521/17

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Чичероне"

до приватного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про стягнення грошових коштів в розмірі 364 362,87 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сохацька О.Є. - представник за довіреністю № 15-07/2016-д від 07.12.2016 р.;

від відповідача: Бикова О.І. - представник за довіреністю № 78 від 31.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2017 року у справі №910/1521/17 позовну заяву і додані до неї матеріали повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Чичероне" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2017 року у справі №910/1521/17 задоволено. Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2017 року у справі №910/1521/17 скасовано. Матеріали справи №910/1521/17 повернуто господарському суду міста Києва, для розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.05.2017 року.

19.05.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 06.04.2017 р.

В судовому засіданні 22.05.2017 року представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 06.04.2017 р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

17.08.2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Чичероне» (клієнт) укладено договір банківського рахунку №54668-18-9669.

Відповідно до п.1.1 договору банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валютах, в банківських металах та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України (далі - НБУ) та умов цього договору, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банка в розмірі, встановленому цим договором.

Згідно з п.1.2 договору за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 2.3.1 договору передбачено, що клієнт має право розпоряджатись коштами на рахунку (рахунках), за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України. Під час здійснення операцій клієнтом обираються документи, форми яких встановленні нормативними документами НБУ.

Відповідно до п.8.1 договору, договір набуває чинності з дати його підписання і укладається сторонами на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна з сторін письмово не попередить іншу сторону про своє бажання розірвати договір його дія продовжується на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.

Згідно з п. 7.2 договору сторона, яка вважає за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилає пропозицію про це іншій стороні за договором, крім випадків, встановлених п. 2.4.7 договору.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що сторона, що одержала зміни та доповнення чи пропозиції про розірвання договору, повинна відповісти на неї не пізніше 20 днів після отримання пропозиції. Якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, а також у разі неотримання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, зацікавлена сторона має право передати спір на вирішення Господарського суду. В разі незгоди я змінами/доповненнями до тарифу (додаток 1) клієнт зобов'язаний повідомити про це банк з метою вирішення питання про розірвання договору і закриття рахунків. Проведення клієнтом операції (-ій) за рахунками після набуття чинності змін/доповнень є згода клієнта зі змінами до договору.

Відповідно до п.7.4 договору банк розриває договір та закриває рахунок:

- за заявою клієнта;

- у разі здійснення операцій за рахунок (рахунками) клієнта протягом 3 (трьох) років підряд і на рахунку (рахунках) відсутні грошові кошти;

- у разі незгоди клієнта із запропонованим банком змінами до обраного клієнтом тарифного плану;

- на підставі документу, виданого державним реєстратором у порядку, встановленому законодавством України, який підтверджує державну реєстрацію припинення юридичної особи;

- на підставі рішення відповідного органу, на який згідно із законом покладено функції щодо припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця (за заявою ліквідатора, голови або члена ліквідаційної комісії, управителя майна тощо);

- у інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що у разі закриття рахунку (рахунків) залишок грошових коштів на рахунку (рахунках) видається клієнтові або за його вказівкою перераховується протягом 3 днів на інший рахунок, вказаний клієнтом.

Як зазначено позивачем, 19.03.2015 року представник ТОВ «Чичероне» в особі директора Чорної О.А. звертався до Деснянського відділення ПАТ «Банк Київська Русь» з проханням видати грошові кошти з рахунку в сумі 164 362,87 грн. однак, працівники відділення відмовились приймати будь-які документи, у т.ч. заяви та платіжні доручення.

Також, 07.08.2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Чичероне» (вкладник) укладено договір банківського вкладу «Гнучкий» №50649-20 (зі строком дії від 6 місяців) від 07.06.2013 року.

Відповідно до ч. 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з п.1.1 договору банківського вкладу, вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 200000,00 грн. (надалі - вклад).

В подальшому між сторонами укладалися договори про внесення змін.

Так, відповідно до п.1.2 договору в редакції договору про внесення змір від 16.02.2015 року, термін повернення вкладу - 18 травня 2015 року.

Відповідно до п.1.3 договору банківського вкладу, процентна ставка за вкладом встановлюється в розмірі 15,5 процентів річних, з 09.12.2013 року - в розмірі 17% річних (договір про внесення змін від 09.12.2013 року), з 09.06.2014 року - 19% річних (договір про внесення змін від 06.06.2014 року) , з 14.11.2014 року - 22% річних (договір про внесення змін від 14.11.2014 року), з 16.02.2015 року - 22% річних (договір про внесення змін від 16.02.2015 року).

Позивачем зазначено, що 19.03.2015 року представник ТОВ «Чичероне» в особі директора Чорної О.А. звертався до Деснянського відділення ПАТ «Банк Київська Русь» з проханням видати вклад в сумі 200 000,00 грн. однак, працівники відділення відмовились приймати будь-які документи, у т.ч. заяви та платіжні доручення.

12.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з листом вих.. №01-12/2017-П/ТОВ в якому зазначив, що 05.12.2016 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано протиправними та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015р. № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" та постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015р. № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь". Постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили з моменту проголошення. У зв'язку з чим, просив по-перше, закрити рахунок та розірвати договір банківського рахунку №54668-18-9669 від 17 серпня 2012 року, залишок грошових коштів на суму 164 362,87 грн. перерахувати на рахунок ТОВ «Чичероне» в АТ «Ощадбанк». По-друге, повернути вклад за договором банківського вкладу «Гнучкий» №50649-20 від 07.06.2013 року.

У відповідь листом вих.. №331/12 від 23.01.2017 року відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, посилаючись на процедуру ліквідації банку та пропуску позивачем терміну для приймання кредиторських вимог до банку. Також у вказаному листі банком зазначено, що були проведені дії щодо перенесення залишків коштів клієнтів з їх рахунків на рахунки для обліку кредиторських вимог або доходів банку відповідно. Рахунки клієнтів були закриті. У зв'язку з процедурою ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та у зв'язку з пропущенням ТОВ «Чичероне» терміну встановленого для приймання кредиторських вимог до банку 28.10.2015 року грошові кошти в сумі 156 667,75 грн. перенесені на рахунок доходів банку, а рахунок №001 закритий 12.11.2015 року. Грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. перенесені на рахунок доходів банку, а рахунок №002 закритий 12.11.2015 року.

У зв'язку з чим позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 164 362,87 грн. за договором банківського рахунку №54668-18-9669 від 17.08.2012 року та 2000 000,00 грн. за договором банківського вкладу «Гнучкий» №50649-20 від 07.06.2013 року.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Підстави розірвання договору банківського рахунку передбачені положеннями статті 1075 Цивільного кодексу України, так договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина 1 статті 1075 ЦК України).

Закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку, форма та зміст якої встановлюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах .

Відповідно до п. 20.5 вказаної Інструкції, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Згідно з ч.3 статті 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Проте, як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.03.2015 № 61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", згідно із яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь".

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк "Київська Русь" запроваджено строком на три місяці з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У відповідності до п. 6, п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно із положенням пункту 5 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на наведене, у спірних правовідносинах позивач виступав кредитором банку, а відповідач, в свою чергу, боржником та їх зобов'язання щодо виконання перерахування коштів з рахунку позивача є майновими у розумінні ст.ст. 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим такі правовідносини є предметом регулювання Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року № 138, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2016 № 1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ "Банк "Київська Русь" опубліковано в газеті "Голос України" 23 липня 2015 року (№ 131 (6135) від 23.07.2015).

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури (ч. 4 ст. 49 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до ч. 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

У відповідності до змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку, у черговості та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 13.05.2015 по справі № 915/913/14 (№ 3-153гс15).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" із заявою про визнання вимог кредитора на суму 164 362,87 грн. за договором банківського рахунку №54668-18-9669 від 17.08.2012 року та на суму 2000 000,00 грн. за договором банківського вкладу «Гнучкий» №50649-20 від 07.06.2013 року.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилань позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 по справі № 826/22323/15, то суд зазначає наступне.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року у справі № 826/22323/15 визнано протиправними та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" та постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь". Зобов'язано відповідача надати можливість ПАТ "Банк Київська Русь" протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації.

Однак, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо запровадження процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на даний час не скасовані та є чинними, відомості щодо припинення процедури ліквідації ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь", а також здійснення чи завершення заходів з фінансового оздоровлення банку відсутні.

За таких обставин, визнання в судовому порядку протиправними та скасування постанов Правління Національного банку України про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" не спростовують безпідставності заявлених вимог позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 14.06.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий