ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р.Справа № 922/1274/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "С.К.С.М."
до Дочірнього підприємства "Спеціалізоване управління № 619" Публічного акціонерного товариства "Південспецбуд"
про стягнення 50.760,67 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.03.2017 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "С.К.С.М." звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом до Дочірнього підприємства "Спеціалізоване управління №619" Публічного акціонерного товариства "Південспецбуд", в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 50.760,67 грн., а саме: інфляційні збитки за період з 09.10.2015 р. по 14.04.2017 р. - 40.690,94 грн., три відсотки річних від суми заборгованості за період 09.10.2015 р. по 14.04.2017 р. - 10.069,73 грн. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 18.05.2015р. №149. В якості правових підстав вказує на норми статей 549, 599, 625 Цивільного кодексу України, статті 216-218, 230 Господарського кодексу України.

Присутній у судовому засіданні 13 червня 2017 року представник позивача позов підтримує повністю та просить задовольнити його з підстав наведених у позовній заяві. Надав клопотання (вх. №19413 від 13.06.2017 р.) про долучення до матеріалів справи засвідченої копії листа Дзержинського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області про стан виконавчого провадження.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "С.К.С.М." звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Дочірнього підприємства "Спеціалізоване управління №619" Публічного акціонерного товариства "Південспецбуд" про стягнення заборгованості в розмірі 221.146,40 грн. за Договором поставки №149 від 18 травня 2015 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18 грудня 2015 року по справі №922/5768/15 позов задоволено та стягнуто з Дочірнього підприємства "Спеціалізоване управління №619" Публічного акціонерного товариства "Південспецбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "С.К.С.М." заборгованість за договором у розмірі 221.146,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 січня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 23 березня 2016 року рішення місцевого господарського суду по справі №922/5768/15 залишено без змін.

Як стверджує позивач у позовній заяві, та що не спростовано відповідачем, станом на момент звернення із даним позовом до суду, Дочірнє підприємство "Спеціалізоване управління №619" Публічного акціонерного товариства "Південспецбуд" не було виконано судове рішення Господарського суду Харківської області від від 18 грудня 2015 року по справі №922/5768/15. Доказів оплати грошових коштів позивачу в матеріалах справи не міститься та не надано сторонами.

Даний факт також підтверджується листом Дзержинського відділу ДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області №16517 від 13.05.2017 р.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних, суд виходить з наступного.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18 грудня 2015 року по справі №922/5768/15 встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №149 від 18 травня 2015 року. Суд вважав позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 221.146,40 грн. бґрунтованими, документально підтвердженими та відповідачем не спростованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Зважаючи на вищенаведене, господарський суд не досліджує у даній справі і факти та обставини, що були досліджені у справі №922/5768/15.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Станом на момент звернення із даним позовом до суду, відповідачем не було виконано судове рішення у справі №922/5768/15, докази оплати грошових коштів позивачу в матеріалах справи не міститься та не надано сторонами.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (глава 7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Тобто, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити кредиторові три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України п. 1.3 постанови пленуму від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зауважив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (постанова Вищого господарського суду України від 31.08.2011 №16/587-22/430 та Інформаційний лист ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Враховуючи вищевикладене, прийняття судом рішення від 18 грудня 2015 року по справі №922/5768/15 про стягнення заборгованості з відповідача, яке не виконане останнім у встановленому законом порядку, не припиняє грошове зобов'язання останнього перед позивачем. Три проценти річних можуть нараховуватися позивачем по день фактичного стягнення з відповідача як боржника заборгованості, оскільки до цього дня існує матеріально правовідношення (зобов'язання), на яке поширюється вимога статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши надані позивачем до матеріалів справи розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за період з 09 жовтня 2015 року по 14 квітня 2017 року, суд приходить до висновку, що дані розрахунки не суперечить вимогам чинного законодавства та розраховані вірно.

Враховуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "С.К.С.М." підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Спеціалізоване управління №619" Публічного акціонерного товариства "Південспецбуд" (61045, м. Харків, вул. Джанкойська, буд. 76, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "С.К.С.М." (61020, м. Харків, просп. Любові Малої, буд. 93) інфляційні збитки за період з 09.10.2015 р. по 14.04.2017 р. у розмірі 40.690,94 грн., 3% річних за період з 09.10.2015 р. по 14.04.2017 р. у розмірі 10.069,73 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.600,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2

/Справа №922/1274/17/