ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р.Справа № 922/1525/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Блаукат", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинівський склозавод", смт. Малинівка
про стягнення 265153,10 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 26.04.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 15.01.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Блаукат" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинівський склозавод" про стягнення заборгованості за поставку промислового обладнання та інструменту в розмірі 265153,10 грн. Судовий збір позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 травня 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06 червня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 29.05.2017 року від представника позивача супровідним листом (вх. № 17646) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 01.06.2017 року від представника відповідача надійшов відзив (вх. № 18138) з додатками на позов. У своєму відзиві відповідач вказує на те, що за усною угодою позивачем було встановлено порядок оплати у вигляді відстрочення платежу на протязі 180 календарних днів з моменту отримання товару на підставі отриманих рахунків-фактур. Крім того відповідач зазначає про те, що у виписаних позивачем рахунках-фактурах відсутнє посилання як на порядок оплати так і на строк дійсності таких рахунків, що підтверджує усну домовленість сторін про порядок оплати у вигляді відстрочення платежу на протязі 180 календарних днів з моменту отримання товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2017 року розгляд справи було відкладено на 19.06.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.06.2017 року представник позивача надав заперечення на відзив (вх. № 19399), в яких зазначає, що твердження відповідача про те, що після поставки товару сторонами на підставі усної домовленості було відстрочено платіж на строк до 180 календарних днів не відповідає дійсності та протирічить нормам діючого законодаства.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.06.2017 року проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Блаукат" (позивач) згідно усної домовленості здійснив поставку товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Малинівський склозавод" (відповідач) на загальну суму 265153,10 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 28 від 31.01.2017 року на суму 16265,28 грн, № 49 від 10.02.2017 року на суму 3944,30 грн., № 56 від 13.02.2017 року на суму 6633,60 грн., № 57 від 13.02.2017 року на суму 69705,60 грн., №58 від 13.02.2017 на суму 6137,54 грн.; № 59 від 13.02.2017 року на суму 85842,72 грн., № 103 від 10.03.2017 року на суму 54125,06 грн., № 104 від 10.03.2017 року на суму 19373,62 грн., № 105 від 10.03.2017 року на суму 3125,38 грн. (а.с. 14-23), які були підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Товар був отриманий представником відповідача на підставі довіреностей, які наявні в матеріалах справи (а.с. 23-25).

Відповідач своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару не виконав, у зв`язку з чим у нього утворився борг перед позивачем в сумі 265153,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу (а.с. 26-27) про сплату заборгованості у розмірі 265153,10 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 28).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказану вимогу отримав 29.03.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. № 29).

Відповідач на вищезазначену вимогу відповіді не надав, борг перед позивачем в сумі 265153,10 грн. не погасив, що й стало підставою для звернення останнього до суду.

У своїх запереченнях відповідач вказує на те, що між сторонами існувала усна домовленість щодо відстрочення платежу за поставлений товар на 180 календарних днів. у зв`язку з чим обов`язок відповідача щодо оплати товару не настав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Статтею 1 Господарсько процесуального кодексу України передбачено право на звернення до господарського суду, а саме підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується ( постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 N 5002-8/481-2011).

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору купівлі - продажу, за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

У зв'язку з чим, покупець (відповідач у даному випадку) був зобов'язаний оплатити товар після його прийняття. Тобто, накладні, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.08.2014 року № 3-78гс14.

Таким чином заперечення відповідача щодо відстрочення оплати товару на підставі усної домовленості є безпідставними, оскільки між сторонами відсутня письмова угода щодо визначення термінів оплати, в той час, як вимогами чинного законодавства передбачено оплату товару з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та враховуючи вимоги ст.526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача щодо стягнення коштів в сумі - 265153,10 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, ч.2 ст.530, ст. 629, 692 ЦК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.81, ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинівський склозавод" (63525, Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Володимирівська, 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Блаукат" (61204, АДРЕСА_1, ) 265153,10 грн. заборгованості та 3977,31 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

922/1525/17