ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Справа № 914/273/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» від 14.04.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2017

у справі № 914/273/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мактранс», м.Львів

про стягнення14940,43 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Представники сторін:

- від позивача - не зявився;

- від відповідача - ОСОБА_3

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2017 у справі №914/273/17 (суддя Крупник Р.В.) відмовлено в позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (надалі ПрАТ «СК «Провідна») до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Мактранс» про стягнення14940,43 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Оскаржуваним судовим рішенням встановлено, що 27.05.2016 відбулася дорожньо-транспортна пригода, яка виникла з вини водія забезпеченого позивачем транспортного засобу відповідача. На підставі акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, заяви № від 30.05.2016, висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста №73/16-07 від 05.07.2016, позивачем було проведено розрахунок суми матеріального збитку та складено страховий акт №23001105 від 08.07.2016, яким вирішено виплатити постраждалій особі 14940,43 грн. страхового відшкодування, яке в подальшому було виплачено. Також судом першої інстанції було встановлено факт неповідомлення відповідачем про ДТП позивача.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що неповідомлення відповідачем про ДТП позивача не призвело до необґрунтованих виплат останнім, оскільки протягом 3 днів з дня вчинення ДТП позивачу було відомо про вчинення такого; позивач мав можливість оглянути пошкоджений транспортний засіб; на замовлення позивача було складено висновок автотоварознавчого дослідження; ДТП визнана позивачем у встановленому порядку страховим випадком та, згодом, виплачено страхове відшкодування.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ «СК «Провідна» оскаржило його в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі позивач наголосив на тому, що підпунктом «ґ» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено чітку умову для подачі страховиком регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду неповідомлення страховика про страховий випадок саме зі сторони страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу.

ТзОВ «Мактранс» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач наголосив на тому, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення в повній відповідності з нормами матеріального права, з достовірно встановленими обставинами справи та належно оціненими доказами. Стосовно доводів скаржника, зазначив, що:

1) сам по собі факт відсутності повідомлення відповідачем (або водієм застрахованого автомобіля) страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке мусить ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях;

2) як вбачається з план-схеми ДТП, зіткнення автомобіля потерпілого відбулося не з автомобілем відповідача «Renault Midlum», а із причепом, що був приєднаний до цього автомобіля і який є самостійним обєктом страхування.

Позивач не забезпечив в судове засідання явку свого представника, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення йому поштової кореспонденції (а.с. 91).

Зважаючи на закінчення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 102 ГПК України та на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представника позивача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

11.08.2016 між ПрАТ «СК «Провідна» (страховиком) та ТзОВ «Мактранс» (страхувальником) було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №АЕ/4354901 (а.с. 14), відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність ТзОВ «Мактранс» щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом марки Renault Midlum, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2016 у справі №263/6875/16-п (а.с. 16), 27.05.2016 о 12:25 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем Renault Midlum, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Варгана, 7, що в Центральному районі м. Маріуполя не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого пошкодив автомобіль Peugeot, державний номер НОМЕР_2, чим порушив п. 2.3 (б), п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 21.06.2016, що підтверджується відповідною відміткою на ній.

30.05.2016 до позивача звернувся власник пошкодженого у ДТП автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_2 з заявою № (а.с. 17), якою повідомив про ДТП та, у звязку з цим, просив виплатити йому страхове відшкодування.

На підставі вказаної заяви, акту огляду транспортного засобу від 05.07.2016 (а.с. 25), ремонтної калькуляції від 07.07.2016 (а.с. 26-27), висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста №73/16-07 від 05.07.2016 (а.с. 19-24), позивачем було проведено розрахунок суми матеріального збитку (а.с. 28) та складено страховий акт № від 05.08.2016 (а.с. 29), яким вирішено виплатити гр. ОСОБА_5 14940,43 грн. страхового відшкодування.

Факт виплати страхового відшкодування позивачем в розмірі 14940,43 грн. підтверджується платіжним дорученням 0034026 від 08.08.2016 та відомістю №ВТП-003728 від 07.08.2016 (а.с. 30, 31).

У звязку з тим, що водій страхувальника чи сам страхувальник неповідомили страховика (позивача) про ДТП протягом 3 робочих днів від дня, коли така відбулася, останній звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача 14940,43 грн. страхового відшкодування, яке було виплачене власнику пошкодженого у ДТП автомобіля, в порядку регресу (а.с. 8-10).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1181 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Так, ст. 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як було зазначено вище, ДТП, яка трапилася 27.05.2016, мала місце з вини водія забезпеченого позивачем транспортного засобу згідно полісу №АЕ/4354901 від 11.08.2016.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17.02.2011 № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Як було зазначено вище та визнається обома сторонами, відповідач у встановлений трьохденний строк не повідомив позивача про ДТП.

30.05.2016 до позивача з заявою № звернувся власник пошкодженого автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_2. Вказаною заявою позивача було повідомлено про ДТП, яка трапилася 27.05.2016 за участю застрахованого ним автомобіля.

Таким чином, протягом строку, встановленого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу було доведено до відома про ДТП, яка відбулася за участі застрахованого ним автомобіля, проте не страхувальником, а власником пошкодженого у ДТП автомобіля.

Колегія суддів звертає увагу на існуючі правові позиції Верховного Суду України з приводу застосування підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», викладені у постановах від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15, від 22.06.2016 у справі № 6-1253цс16 та від 30.03.2016 у справі №6-186цс16.

У вказаних постановах Верховного Суду України зазначено про те, що:

- сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків;

- якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника;

- Верховний Суд України при розгляді справи враховував ту обставину, що страховика про настання страхового випадку повідомляв не страхувальник, а інша особа.

Як вбачається з матеріалів справи, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; водій, що керував належним відповідачу транспортним засобом, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач факт настання страхового випадку визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Про дорожньо-транспортну пригоду страховик був повідомлений протягом встановленого строку.

Тому, на думку колегії суддів, неповідомлення відповідачем про ДТП позивача не призвело до необґрунтованих виплат останнім, оскільки позивачу було відомо про факт ДТП; позивач мав можливість оглянути пошкоджений транспортний засіб; на замовлення позивача було складено висновок автотоварознавчого дослідження; ДТП визнана позивачем у встановленому порядку страховим випадком та, згодом, виплачено страхове відшкодування.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що посилання позивача виключно на ту обставину, що водій та/або страхувальник не повідомили його у встановлений законом строк про настання ДТП, саме по собі не може бути підставою для задоволення позову, а тому місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в його задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2017 у справі №914/273/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко