ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2017 Справа № 905/144/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мальцева М.Ю., при секретарі судового засідання Часовському Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: В.о. керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1, м. Маріуполь, Донецька область в інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 37217,48 грн., розірвання договору оренди та зобов'язання демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами

Представники сторін:

від прокуратури: Хряк О.О. за посвідченням;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернувся В.о. керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1, м. Маріуполь, Донецька область в інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 37217,48 грн., розірвання договору оренди та зобов'язання демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на копію договору №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р., копію додаткової угоди № 1 від 17.07.2015р. до договору, копію додаткової угоди № 2 від 07.12.2015р. до договору.

Ухвалою господарського суду від 13.01.2017 р. порушено провадження у справі № 905/144/17 .

30.01.2017р. через електрону адресу суду від позивача надійшли пояснення по справі, в якому просив провести судове засідання без участі представника позивача.

07.02.2017р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача.

06.03.2017р. через електрону адресу суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача.

07.03.2017р. через канцелярію суду від відповідача надійшла заяву про відкладення та продовження на 15 днів розгляду справи. Ухвалою суду від 07.03.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

13.03.2017р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання по справі, в якому просив провести судове засідання без участі представника позивача.

27.03.2017р. через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

27.03.2017р. через електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

В судове засідання з'явився прокурор та надав пояснення по справі.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, витребуваних документів не надіслав, тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Представники позивача та відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладався.

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2014р. позивачем, Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (далі - Виконком, позивач) та відповідачем, Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі- Розповсюджувач, відповідач) був укладений договір № 15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

За умовами п.1.1 договору встановлено, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 16.07.2014 № 294 "Про розгляд звернень суб'єктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя", Виконком надає Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів, а Розповсюджувач приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору місця розташування рекламних засобів, які надаються Виконкомом в тимчасове платне користування Розповсюджувачу, зазначені в Додатку 1 до цього Договору, який невід'ємною частиною цього Договору.

Розповсюджувач зовнішньої реклами на підставі п. 2.3.15 договору зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування місцями розташування рекламних засобів в порядку та в строки, обумовлені цим Договором.

За умовами п.3.2. договору розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданими в користування Розповсюджувачу, становить 4806,34грн. в місяць.

Згідно додаткової угоди №1 від 17.07.2015р. до договору №15 від 17.07.2014р. сторони вирішили, що розрахунок плати, від якої звільняється Розповсюджувач зовнішньої реклами у зв'язку з розміщенням соціальної реклами протягом 2014р., наведений у додатку 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданих в користування Розповсюджувачу зовнішньої реклами, становить 4558, 01 грн. (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім грн. 01 коп.) в місяць з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2014 року, згідно з додатком 1 додаткової угоди.

Загальна сума Договору за п'ять років з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2014р. становить 273480, 72 грн., згідно з додатком 1 додаткової угоди.

Згідно додаткової угоди №2 від 07.12.2015р. до договору №15 від 17.07.2014р. сторони вирішили, що розрахунок плати, від якої звільняється Розповсюджувач зовнішньої реклами у зв'язку з розміщенням соціальної реклами протягом 2015 року, наведений у додатку 1, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди.

Розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданих в користування Розповсюджувачу зовнішньої реклами, становить 4064,83 грн. в місяць з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2015 року, згідно з додатком 1 цієї додаткової угоди.

Загальна сума Договору за п'ять років з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2015р. становить 243889,95 грн., згідно з додатком 1 цієї додаткової угоди.

Договір та додатки до договору підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензія №52 від 29.11.2016р. з вимогою ліквідувати заборгованість. Відповідач на претензію не відреагував, заборгованість не сплатив.

За розрахунком позивача, внаслідок порушення договірних зобов'язань протягом періоду з 10.07.2015р. по 10.11.2016р. у відповідача виникла заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення зовнішньої реклами у розмірі 37217,48 грн., що підтверджується розрахунком департаменту фінансів Маріупольської міської ради.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави. Згідно зі статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідні ради є органами самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади.

Частиною 1 ст.11 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Положеннями статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Відповідно до приписів ст.29 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад та встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів передбачених у частині 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 ст.16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. №2067, встановлено, що зовнішня реклама розміщуються на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно Додатку № 1 до договору від 17.07.2014р. № 15, відповідачу надано місця у кількості - 10 одиниць, у тимчасове користування, яке розташоване за адресом:

1. Перехрестя пр. Будівельників та вул. 50 років СРСР - № за схемою 980;

2. пр. Леніна, 108- № за схемою 982;

3. пр. Леніна, 104 - № за схемою 1015;

4. пр. Леніна 108 - № за схемою 1016;

5. вул. Артема, 51 - № за схемою 1018;

6. вул. Артема, 54 - № за схемою 1019;

7. вул. Артема, 58 - № за схемою 1020;

8. вул. Артема, 80 - № за схемою 1022;

9. пр. Металургів, 67 - № за схемою 1024;

10.пр. Нахімова (район зупинки «Міськлікарня №3») - № за схемою 1027.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. №2067 передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування.

Плата за користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється на договірних засадах з його власником, що саме було передбачено за умовами пунктів 3.1-3.11 Договору №15 від 17.07.2014р. між позивачем та відповідачем.

Згідно до вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 626 та 629 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов'язання за Договором №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р. належним чином не виконав, плату за розміщення зовнішньої реклами не сплатив, у зв'язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 37217,48 грн., що підтверджується матеріалами справи.

На час розгляду справи заборгованість у сумі 37217,48 грн. за період з 10.07.2015р. по 10.11.2016р. відповідачем не сплачена, доказів зворотного суду не надано.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р. за період з 10.07.2015р. по 10.11.2016р. у розмірі 37217,48 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд розірвати договір №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р. в зв'язку з порушенням відповідачем умов договору по оплаті за користування місцями розташування рекламних засобів.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За приписами пункту 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки: розірвання договору, відшкодування збитків та інше.

Згідно ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Заборгованість відповідачем за договором №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р. позбавила грошових надходжень до міського бюджету, на які він розраховував при укладенні договору, а тому таке порушення відповідачем умов договору є істотним.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-пр/2002 недотримання позивачем ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 р. у справі № 3-74гс11.

На підставі викладеного, враховуючи, що факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р. підтверджується матеріалами справи, вимоги прокурора про розірвання договору №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами у кількості 10 (десять) одиниць, які зазначені у Додатку №1 до договору №15 від 17.07.2014р., то суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Частиною 3 ст. 653 Цивільного кодексу України визначено, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст.188 Господарського кодексу України передбачено, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У відповідності до п. 7.4 договору №15 від 17.07.2014 за наявності підстав, передбачених п. 7.2 цього договору, Виконком одночасно з вимогою про розірвання цього договору може вимагати від Розповсюджувача демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами і повернення місць розташування рекламних засобів, наданих в користування останньому. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на те, що Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради порушується питання про розірвання договору, позивач вважає, що існують правові підстави для повернення розповсюджувачем зовнішньої реклами місць тимчасового розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, які перебувають у комунальній власності, їх власнику.

Розміщення відповідачем спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на місцях, що перебувають у комунальній власності з порушенням умов встановлених договором має наслідком порушення прав Виконавчого комітету Маріупольської міської ради як власника вказаних місць, а саме:

- унеможливлює розпорядження вказаними місцями, в тому числі шляхом їх надання у користування іншим розповсюджувачам зовнішньої реклами;

- унеможливлює отримання плати за їх використання, що має наслідком неотримання грошових коштів до місцевого бюджету м. Маріуполя.

З урахування викладеного у виконкому міської ради існують правові підстави вимагати від відповідача демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі,суд виходить з наступного: статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки відповідач, належним чином не довів наявність обставин, з якими закон пов'язує зупинення провадження у справі.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 10,11,17,29 Закону України «Про місцеве самоврядування», п.3,32 Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. №2067, ст.ст. 12, 13, 15, 16, 391, 525, 525, 526, 615, 626, 629, 632, 651, 653 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, ст.ст. 20, 67, 188 Господарського кодексу України, ст. 16 Закону України «Про рекламу», ст.ст. 4-3, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги В.о. керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь, про стягнення 37217,48 грн., розірвання договору оренди та зобов'язання демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами, задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь (87501, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 70, , міський бюджет м. Маріуполя, р/р 0051 у банку ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300, ) заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, які перебувають у комунальній власності, яка виникла протягом періоду з 10.07.2015р. по 10.11.2016р. на підставі Договору №15 від 17.07.2014р. в розмірі 37217,48 грн.

Розірвати договір №15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р., укладений між Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1.

Зобов'язати Фізичну особу підприємця ОСОБА_1 (87501, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) здійснити демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами у кількості 10 одиниць, розташованих у місті Маріуполі за адресами: 1. Перехрестя пр. Будівельників та вул. 50 років СРСР - № за схемою 980; 2. пр. Леніна, 108- № за схемою 982; 3. пр. Леніна, 104 - № за схемою 1015; 4. пр. Леніна 108 - № за схемою 1016; 5. вул. Артема, 51 - № за схемою 1018; 6. вул. Артема, 54 - № за схемою 1019; 7. вул. Артема, 58 - № за схемою 1020; 8. вул. Артема, 80 - № за схемою 1022; 9. пр. Металургів, 67 - № за схемою 1024; 10.пр. Нахімова (район зупинки «Міськлікарня №3») - № за схемою 1027, після набрання цим рішенням законної сили на протязі 40 календарних днів.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, (87501, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Прокуратури Донецької області (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Університетська, будинок 6, , р/р №6251 Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач- прокуратура Донецької області) витрати по сплаті судового збору в сумі 4134,00 грн.

Видати накази після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (складання).

Вступну та резолютивну частини рішення

оголошено в судовому засіданні 27.03.2017 р.

Повне рішення складено 03.04.2017 р.

Суддя М.Ю. Мальцев