ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р.Справа № 922/1348/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт", м. Харків
про стягнення 7362,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 04.01.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал стархування" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" про стягнення майнової шкоди в розмірі 7362,00 грн. в порядку регресу. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 квітня 2017року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 16 травня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 15.05.2017 року позивач надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (вх. № 15279). Крім того позивач у своєму клопотанні зазначає, що він підтримує позовні вимоги та просить суд позов задовольнити.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 15.05.2017 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 15456), в якому зазначив, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2014 року про притягнення до адмін. відповідальності гр. ОСОБА_1 не вбачається, що автомобіль, за участю якого сталося ДТП належить відповідачу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2017 року розгляд справи було відкладено на 29.05.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 29.05.2017 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 17495), в якому прои позову заперечував та зазначив про те, що позивачем не було направлено вимогу про сплату коштів в порядку регресу, у зв`язку з чим у останнього відсутні підстави для погашення заборгованості.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.05.2017 року розгляд справи було відкладено на 12.06.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.06.2017 року представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши зазначене клопотання, вважає його таким, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє його.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.06.2017 року представник відповідача супровідним листом (вх. № 19143) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.06.2017 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання 12.06.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представника відповідача, судом встановлено наступне.

12.06.2014 року на проспекті ОСОБА_1, 45 в місті Харкові сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Майнові інтереси власника автомобіля НОМЕР_3 були застраховані ПрАТ «СК «Арсенал Стархування» (позивач) за договором добровільного страхування транспортного засобу № 988/13-Т/Х/01 від 14.11.2013 року, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вищезазначена дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1, що підтверджується Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.07.2014 року по справі № 638/10540/14-п, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 18).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується звітом № 388 по визначенню вартості відновлювального ремонту від 18.06.2014 року, складеного ФОП ОСОБА_5, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_4 становить: 7362,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов договору страхування було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі: 7362,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13903 від 25.06.2014 року (а.с. 19).

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «АС2123», д/н1738СТ була застрахована ПрАТ «СК «Лемма ОСОБА_6».

Проте, яз зазначає позивач, вищевказана страхова компанія за систематичне та грубе порушення законодавства в сфері надання фінансових послуг була позбавлена права укладати договори страхування з 23.01.2014 року, у звязку з чим ПрАТ «СК «Лемма ОСОБА_6» вже тривалий час не здійснює виплати страхового відшкодування.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача з метою здійснення виплати в порядку регресу в розмірі 7362,00 грн. в порядку ст. 1191 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує та зазнає про те, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2014 року про притягнення до адмін. відповідальності гр. ОСОБА_1 не вбачається, що автомобіль, за участю якого сталося ДТП належить відповідачу. Крім того відповідач вказує на те, що гр. ОСОБА_1 станом на 09.06.2017 року не перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Як вбачається з відомостей № 9399831 про дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль АС 2123, номерний знак НОМЕР_5 належить КСП "Харківгорліфт".

Крім того відповідачем було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за участю якого сталася ДТП, відповідно до якого власником автомобіля АС 2123, номерний знак НОМЕР_5 є КСП "Харківгорліфт".

Щодо довідки відповідача про те, що гр. ОСОБА_1 станом на 09.06.2017 року не перебуває у трудових відносинах з КСП "Харківгорліфт", суд зазначає, що дана довідка складена лише 09.06.2017 року, в той час як ДТП сталося 12.06.2014 року, тобто через два роки після настання дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що заперечення відповідача є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст. 3-5 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе Страховик в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте в даному випадку, як зазначає позивач, страхова компанія відповідача не здійснює страхові виплати, оскільки з 23.01.2014 року була позбавлена права укладати договори страхування, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити наявну заборгованість в порядку регресу.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України по справі № 2808цс15 від 20.01.2016 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 ЗУ Про страхування та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є саме Відповідач.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 7362,00 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

На підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 993, 1188 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, п. 4 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 30, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154, п/р 9688 в АТ «ОТР Банк», МФО 300528, ) 7362,00 грн. майнової шкоди та 1600,00 грн. витрат із сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_7

922/1348/17