ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 909/5/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.Івано-Франківськ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2017р.

у справі №909/5/17

за позовом: виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради м.Івано - Франківськ

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача: департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради м.Івано-Франківськ

про розірвання договору оренди нежитлових приміщень камери схову площею 85 кв.м (приміщення 22 та 25 згідно схеми речового ринку), розташованих в будівлі на території речового ринку за адресою: вул.Хотинська. м.Івано-Франківськ, укладеного 19.07.2007 №ДО 3164.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_3 за довіреністю №2316/01-20/14в від 30.12.2016 р.;

відповідача: не зявився;

третьої особи: ОСОБА_4 за довіреністю №3/34-3-02 від 04.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2017 р. (суддя В.О. Калашник) задоволено позов виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-3164 від 19.07.07. Розірвано договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3164 від 19.07.07, укладений між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Рішення суду мотивоване тим, що в порушення умов договору та наведеної норми закону, відповідач всупереч вимогам п.1.3 договору оренди № ДО-3164 від 19.07.2007 р. використовує орендовані нежитлові приміщення не за цільовим призначенням, у місячний термін з дня реєстрації цього договору не здійснив страхування обєкта оренди та не уклав договір оренди земельної ділянки.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що акт обстеження майна не може бути належним доказом, оскільки жодного рішення субєкта владних повноважень по обставинах, які відображені в акті прийнято не було. Щодо невиконання умов договору стосовно неукладення договору оренди земельної ділянки, то відповідач зазначає, що позивачем не було подано жодних претензій в адресу відповідача щодо порушення цього пункту договору та сплати за користування земельною ділянкою. Крім цього, відповідач стверджує, що позивачем не доведено, що внаслідок того, що орендарем не застраховано обєкт договору оренди, він був істотно позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно ст.26 закону України «Про оренду державного та комунального майна», норм «Положення про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», орендодавець наділений правом розірвати договір оренди у судовому порядку у разі невиконання чи неналежного виконання умов договору, які не були виконані в частині цільового призначення, страхування обєкта та укладення договору оренди земельної ділянки.

Третьою особою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідачем не доведено, що ним дотримано всі істотні умови договору і відсутність підстав для розірвання договору.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Межі перегляду справи в апеляційному порядку визначаються ст.101 ГПК України, яка передбачає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду за наявними у справі матеріалами, про що також свідчить ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 р., якою явку уповноважених представників сторін в судове засідання визнано на власний розсуд.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції із господарським судом Івано-Франківської області та призначеному за заявою самого ж скаржника, представниками позивача та третьої особи викладено заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 19.07.2007 р. був укладений договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3164.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 2.1, 4.3.7, 4.3.10, 4.2.3, 6.3 вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення камери схову площею 85,1 кв. м (приміщення №22 та №25 згідно схеми речового ринку), розташованих в будівлі на території речового ринку за адресою: вул. Хотинська, м. Івано-Франківськ.

Приміщення передається в оренду для використання під камери схову.

Вступ орендаря у користування приміщенням настає після укладення цього договору в порядку, встановленому чинним законодавством з моменту реєстрації цього договору та підписання уповноваженими представниками орендодавця та орендаря акту приймання-передачі в оренду приміщень.

Орендар зобовязується у місячний термін з дня реєстрації цього договору застрахувати за власні кошти на користь орендодавця орендовані приміщення не менше ніж на їх вартість, визначену незалежною оцінкою приміщень, здійснених у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Орендар зобовязується у 3-х місячний з дня реєстрації цього договору укласти у встановленому порядку з міськвиконкомом договір оренди частини земельної ділянки закріпленої за будинком, в якому розташовані орендовані приміщення.

Орендодавець має право здійснювати контроль за дотримання орендарем умов договору оренди і вживати відповідно до чинного законодавства заходи по усуненню порушень умов договору оренди які допускає орендар.

Договір оренди може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду чи господарського суду в разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобовязань за цим договором та з інших підстав, в тому числі: орендар не виконує умов договору оренди; орендар використовує приміщення не за призначенням; орендар не уклав чи відмовився укласти договір оренди земельної ділянки згідно п.4.3.10 цього договору, або не сплачує орендну плату згідно укладеного договору оренди земельної ділянки.

Факт передачі орендованого майна підтверджується актом приймання-передачі від 19.07.2007 р., який підписаний уповноваженими представниками сторін.

В подальшому, до вищевказаного договору оренди вносились зміни на підставі угод про внесення змін до договору оренди державного майна.

Зокрема, згідно угоди №УО-3164-6 від 22.07.2014, строк дії договору продовжено до 30.06.2017 р. включно.

В подальшому, департаментом комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради 14.12.2016 р проведено обстеження орендованих нежитлових приміщень, про що складено відповідний акт.

Вказаним актом встановлено, що орендовані нежитлові приміщення використовуються не за цільовим призначенням всупереч вимогам п.1.3 договору оренди № ДО-3164 від 19.07.2007 р., а саме: не як камери схову згідно п.1.3 договору, а під магазин-склад.

Крім цього, враховуючи вищезазначене, а також те, що всупереч умовам договору орендарем у місячний термін з дня реєстрації цього договору не здійснено страхування обєкта оренди та не укладено договір оренди земельної ділянки, позивач звернувся в суд про розірвання договору оренди у звязку з невиконанням його істотних умов орендарем.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 193, 291 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 627, 638, 629, 759, 651 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.10, ч.3 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами

України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.3 Положення про відділ контролю комунального майна управління самоврядного контролю департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, відділ, зокрема, здійснює контроль за дотриманням юридичними та фізичними особами умов укладених цивільно-правових договорів (угод) з використання (відчуження) комунального майна міста; проводить обстеження (із застосуванням звукозапису, фото- і відео зйомки, як допоміжного засобу) комунального майна міста із складанням актів обстеження.

Таким чином, судова колегія зазначає, що виходячи з вищевикладеного, долучений позивачем акт обстеження від 14.12.2016 р. з фото зйомкою обєкта оренди є належним доказом про порушення відповідачем істотної умови договору оренди щодо цільового призначення орендованого майна. Крім цього, в матеріалах справи відсутній договір страхування орендованого майна.

Доказів протилежного відповідачем не подано.

Щодо порушення істотної умови договору щодо укладення договору оренди земельної ділянки, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України та закону України «Про оренду землі», укладення договору земельної ділянки має кілька етапів, а саме: звернення зацікавленої особи із заявою про надання в оренду земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування; розгляд заяви у порядку, передбаченому ЗК України, включаючи проведення аукціону; прийняття рішення органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в оренду чи про відмову у такій передачі; у випадку позитивного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки із земель запасу або із зміною її цільового призначення розробляється проект відведення такої земельної ділянки у порядку, визначеному ЗК; укладення договору оренди земельної ділянки, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі, його нотаріальне посвідчення (за бажанням однієї зі сторін) та державна реєстрація.

Тобто, суд апеляційної інстанції враховує те, що укладення договору оренди земельної ділянки є триваючим процесом та не може бути завершеним через 3 місяці, як це встановлено умовами договору. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення орендаря до міської ради про намір укласти такий договір. Відповідачем доказів звернення до органу місцевого самоврядування про намір укласти договір земельної ділянки також не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності в частині розірвання договору оренди щодо не укладення договору оренд земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, су першої інстанції виходив з того, що умови договору оренди зберігають силу протягом всього строку дії цього договору.

Однак, такий висновок суду є помилковим з огляду на те, що вказане порушення умови договору, визначеної п. 4.3.10, є триваючим, а отже, позовна давність у даному випадку не застосовується.

Одночасно, необхідно зазначити,що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас, апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи(вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у п.12 постанови пленуму № 7 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (зі змінами та доповненнями).

З врахуванням зазначеного, підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновки про те, що позивачем не порушено позовної давності щодо захисту свого права в частині порушення відповідачем істотної умови договору, а саме укладення договору оренди земельної ділянки, як це передбачено умовами п..4.3.10 договору оренди нежитлових приміщень № ДО-3164 від 19.07.2007 р., оскільки умови договору оренди зберігають силу протягом всього строку дії цього договору до повного їх виконання.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2017 р. у справі

№ 909/5/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_1