ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 922/138/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 21 квітня 2017 року;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1340 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 27 березня 2017 року у справі № 922/138/16

за позовом Державного підприємства "Благодатне", с. Благодатне,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство Аграрної політики та продовольства України, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю"ВС Благодатний", с. Благодатне,

про витребування майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27 березня 2017 року у справі № 922/138/16 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено повністю; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" (, вул. Жовтнева 16, сел. Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461) повернути за актом приймання-передачі Державному підприємству "Благодатне" (, вул. Жовтнева 16, сел. Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461):

-Нежитлову будівлю літ. "А-2" (контора), що розташована по вул. Жовтнева 16, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю критий тік №1 літ. "Б-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю критий тік №2 літ. "К-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю зерносховище №1 літ. "В-1", розташоване по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю зерносховище №2 літ. "А-1", розташоване по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю склад літ. "Н-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю корівник №1 літ. "Ж-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю корівник №2 літ. "З-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю телятник літ, "Є-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю навіс для сільськогосподарської техніки "С-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461.

-Нежитлову будівлю гараж літ. "Р-1", розташований по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлову будівлю (ремонтно механічну майстерню "П-1"), розташовану по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" (, вул. Жовтнева 16, сел. Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461) на користь Державного підприємства "Благодатне" (63461, Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, вул. Жовтнева, буд.16, код 22994509) витрати по сплаті судового збору в розмірі 9500,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

22 травня та 24 травня 2017 року від Міністерства Аграрної політики та продовольства України надійшли клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №5394).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24 травня 2017 року з огляду на клопотання Міністерства Аграрної політики та продовольства України про відкладення розгляду справи, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи.

14 червня 2017 року від Міністерства Аграрної політики та продовольства України надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6350).

У судове засідання, яке відбулось 24 травня 2017 року, з'явився представник позивача. Інші учасники своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка третьої особи та відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини спору.

25 квітня 2008 року між ДП "Благодатне" (позивач) та ТОВ "ВС Благодатний" (відповідач) було підписано договір довірчого управління майном № 8, за умовами п.п. 1.1 якого позивач, як засновник управління, передає відповідачеві, як довірчому керуючому, в довірче управління майно, площі та перелік якого зазначено в пункті 1.2 договору, а довірчий керуючий приймає це майно та зобовязується здійснювати управління ним.

Позивач, стверджуючи, що договір довірчого управління майном № 8 є неукладеним з підстав його нотаріального непосвідчення та відсутності державної реєстрації, вказує на незаконність перебування

-Нежитлової будівлі літ. "А-2" (контора), що розташована по вул. Жовтнева 16, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі критий тік №1 літ. "Б-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі критий тік №2 літ. "К-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі зерносховище №1 літ. "В-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі зерносховище №2 літ. "А-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі склад літ. "Н-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі корівник №1 літ. "Ж-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі корівник №2 літ. "З-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі телятник літ, "Є-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі навіс для сільськогосподарської техніки "С-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі гараж літ. "Р-1", розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

-Нежитлової будівлі (ремонтно механічну майстерню "П-1"), розташованої по вул. Жовтнева 18, в селищі Благодатне, Зміївський район, Харківська область, 63461;

в користуванні відповідача. У звязку з цим просить суд зобовязати відповідача повернути вказані нежитлові будівлі їх законному власнику.

Задовольняючі позовні вимоги місцевий господарський суд зазначив, що незважаючи на визнання дійсним договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 17 січня 2012 року по справі №5023/10301/11, останній не був зареєстрованим у встановленому законом порядку, у звязку з чим ТОВ "ВС Благодатний" не може вважатись правомірним набувачем права довірчого управління нерухомим майном. Вищевказана обставина слугувала підставою для висновку суду стосовно незаконності перебування спірних приміщень у користуванні відповідача, як підстави для їх повернення законному власнику.

Не погоджуючись з даною позицією суду першої інстанції Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" наголошує в апеляційній скарзі, що:

1)позивач не є власником спірного майна, що виключає можливість задоволення позову;

2)позивачем невірно обрано спосіб захисту;

3)рішенням Господарського суду Харківської області від 17 січня 2012 року по справі №5023/10301/11 договір довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року визнано дійсним, що свідчить про законність перебування спірних приміщень у користуванні ТОВ "ВС Благодатний";

4)в розумінні договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року предметом договору виступають не приміщення, а площі в цих приміщення, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 25 квітня 2008 року між ДП "Благодатне" (позивач) та ТОВ "ВС Благодатний" (відповідач) було підписано договір довірчого управління майном № 8, за умовами п.п. 1.1 якого позивач, як засновник управління, передає відповідачеві, як довірчому керуючому, в довірче управління майно, площі та перелік якого зазначено в пункті 1.2 договору, а довірчий керуючий приймає це майно та зобовязується здійснювати управління ним.

Пунктом 1.2. договору визначено, що майном є наступні площі будівель та споруд та території, прилеглі до них:

-Приміщення на першому та другому поверхах контори площею 400 м.кв.;

-Площа в критому току №1, літ. "Б-1" площею 1713, 0 м.кв.;

-Площа в критому току №2, літ. "К-1" площею 4759, 5 м.кв.;

-Площа в зерносховищі №1, літ. "В-1" площею 1377, 7 м.кв.;

-Площа в зерносховищі №2, літ. "А-1" площею 1431, 2 м. кв.;

-Площа в складі літ. "Ж-1" площею 1835, 8 м. кв.;

-Площа в корівнику літ. "З-1" площею 1663, 4 м.кв.;

-Площа в телятнику "Є-1" площею 168, 4 м.кв.;

-Площа під навісом для с/г техніки літ. "С-1" площею 1116, 5 м. кв.;

-Площа в гаражі літ "Р-1" площею 2133, 5 м.кв.;

-Площа в ремонтно-механічній майстерні літ. "П-1" площею 701, 5 м.кв.

Згідно пункту 4.1. договору підписаний договір із зазначеним переліку майна, що передається, вважати фактом приймання передачі майна засновником управління довірчому керуючому.

Відповідно до п.п. 6.2.1 договору він набирає чинності з 25 квітня 2008 року та діє до 01 вересня 2027 року.

За змістом частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина 1 статті 210 Цивільного кодексу України).

У відповідності пункту 2 статті 1031 Цивільного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Пунктом третім статті 640 Цивільного кодексу України внормовано, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, законодавцем визначено, що набрання договором чинності (його укладеності) є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Таким чином, для набрання договором довірчого управління майном, предметом якого є нерухоме майно, чинності необхідна наявність таких юридичних фактів:

-нотаріальне посвідчення договору;

-спеціальна державна реєстрація договору.

Пунктом 2 статті 220 Цивільного кодексу України визначено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Господарським судом враховано, що в матеріалах справи наявне рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2012 року по справі №5023/10301/11, яким договір довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року було визнано дійсним.

Однак чинне законодавство України не містить норму, якою б не вимагалася або скасовувалася, передбачена статтею 640 Цивільного кодексу України, необхідність проведення подальшої державної реєстрації договорів довірчого управління нерухомим майном.

Втім, докази на підтвердження факту проведення державної реєстрації договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року в матеріалах справи відсутні. Таким чином, вищевказаний договір був визнаний чинним, але не був зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Сторонами договору не дотримано усіх вимог (немає двох складових), передбачених статтями 640 та 1031 Цивільного кодексу України, оскільки після підписання договору сторонами не було проведено належним чином його державну реєстрацію.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, що в розумінні договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року предметом договору виступають не приміщення, а площі в цих приміщеннях, що виключає необхідність державної реєстрації даної угоди.

З буквального тлумачення змісту договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року (пункту 1.2) вбачається, що в управління Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" було передано певні площі в приміщеннях.

Визначаючи статус нежитлового приміщення як об'єкта нерухомого майна, треба зазначити, що нежитлове приміщення - це приміщення в структурі будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації "Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000" від 17 серпня 2000 року № 507 встановлено, що будівлі це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

Згідно із наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства "Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва. Збірник укрупнених показників вартості відтворення функціональних об'єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (загальна частина, розділ 1 (табл. 1-1.1 - 1-42.4)" від 23.12.2004 N 2929/227 споруди це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна" від 28.10.2004 р. № 1442 "приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу".

Таким чином, нежиле приміщення це частина нерухомої речі (будівлі) або нерухома річ в цілому, що є механічним зєднанням певної сукупності частин, утворюючих певні її характеристики (площу), самостійне юридичне існування яких неможливе, доки вони входять до складу даної речі.

Виходячи з того, що площа є невід'ємним структурним елементом, який неможливо відокремити від будівлі, передаючи відповідачу в управління площі в спірних приміщеннях, останньому було надано в управління самі приміщення в обумовленій площі. Відтак, об'єктом договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року виступає саме нерухоме майно, що свідчить про необхідність державної реєстрації угоди.

Виходячи з того, що відповідачем не надано доказів державної реєстрації договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року, останнім не доведено факту укладеності даного правочину, як законної передумови перебування спірних нежитлових приміщень у його користуванні.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку, що ТОВ "ВС Благодатний" не може вважатись правомірним набувачем права довірчого управління нерухомим майном, що свідчить про незаконність перебування спірних приміщень у користуванні відповідача, як підстави для їх повернення законному власнику.

Відтак висновок суду першої інстанції стосовно необхідності задоволення позовних вимог, зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" повернути за актом приймання-передачі Державному підприємству "Благодатне" спірні нежитлові приміщення повною мірою відповідає законодавству.

Доводи відповідача стосовно неможливості задоволення позову, оскільки позивач не є власником спірного майна, не відповідають обставинам справи та не спростовують висновку суду з огляду на наступне.

За твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" позивач не є власником цього майна, оскільки у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 52842433 від 09 лютого 2016 року нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою : Харківська обл., Зміївський район с. Благодатне , вул. Жовтнева, буд.16 та комплекс, що знаходяться за адресою: Харківська обл., Зміївський район с. Благодатне вул. Жовтнева, буд. 18 - належить на праві власності Державі України, в особі Міністерства оборони України в господарському віданні військового радгоспу "Благодатний". У звязку з чим, на думку відповідача витребувати майно за договором може виключно Міністерство оборони України, а не Міністерство Аграрної політики та продовольства України.

Суд звертає увагу, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 вересня 2011 року № 883-р цілісний майновий комплекс державного підприємства "Благодатне" МО України було передано до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Таким чином, з 07 вересня 2011 року Кабінетом Міністрів України було делеговано Міністерству аграрної політики та продовольства України повноваження щодо управління цілісний майновий комплекс державного підприємства "Благодатне" МО України, яке за змістом передбачає обсяг прав власника даного нерухомого майна.

Поряд з цим, згідно з наявної інформації спірні приміщення перебувають у господарському віданні військового радгоспу "Благодатний", нині Державне підприємство "Благодатне".

У відповідності до приписів статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених ГК та іншими законами.

Відтак, оскільки спірні приміщення знаходяться у господарському віданні Державного підприємства "Благодатне" вказана юридична особа наділена правом володіння, користування і розпорядження майном, що передбачає в свою чергує право на звернення з даним віндикаційним позовом.

Не відповідають дійсності доводи сторони з приводу обрання позивачем невірно способу захисту.

На думку апелянта, оскільки пред'явлено позов про витребування майна, а не позов про визнання недійсним договору довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року з застосування механізму реституції, позивачем невірно обрано спосіб захисту, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

В свою чергу стаття 387 Цивільного кодексу України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Слід зазначити, що віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення обєкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей

В Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховним Судом України зауважено, що лише наявність між сторонами зобовязальних правовідносин виключає можливість предявлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобовязалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обовязку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розд. ІІІ кн. 5 ЦК.

Верховним Судом України в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9., (пункті 10) зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Втім, як було встановлено судом вище, з огляду на непроведення державної реєстрації договору, у відповідності до статті 640 Цивільного кодексу України договір є неукладеним, відтак між сторонами не виникло жодних зобовязальних правовідносин, що взагалі виключає можливість повернення майна в порядку реституції, та свідчить про правомірність обрання позивачем способу захисту, шляхом подання віндикаційного позову.

Посилання відповідача на рішенням Господарського суду Харківської області від 17 січня 2012 року по справі №5023/10301/11, яким договір довірчого управління майном №8 від 25 квітня 2008 року визнано дійсним, не спростовують висновків суду, оскільки як встановлено судом вище, за умови непроведення державної реєстрації договору, останній є неукладеним у відповідності до статті 640 Цивільного кодексу України, що виключає правомірність перебування спірних нежитлових приміщень у користуванні відповідача.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 21 лютого 2017 року у справі № 922/4/17 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 ГПК України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33 ,44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27 березня 2017 року у справі № 922/138/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 червня 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя П.В.Тихий

Суддя Р.А.Гетьман