ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017р. Справа № 914/698/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Львівської філії публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Львів

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Самбірської міської ради, м. Самбір Львівської області

про стягнення 201 890, 34 грн.

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Зусько І.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не з'явився.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Львівської філії публічного акціонерного товариства Укртелеком до Управління праці та соціального захисту населення Самбірської міської ради про стягнення 201 890, 34 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.04.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.05.2017.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

Представник позивача в судове засідання 12.06.2016 зявився, позовні вимоги підтримав

Представник відповідача в судове засідання 12.06.2016 не з'явився, в попередньому судовому засіданні бухгалтер відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила з підстав наведених в усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Львівської філії публічного акціонерного товариства Укртелеком (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Самбірської міської ради (надалі відповідач) про стягнення 201 890, 34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що позивач надає телекомунікаційні послуги споживачам, які мають пільги з їх оплати та посилається на те, що всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем, як розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг на території міста Самбір, не відшкодовано за рахунок державних субвенцій понесені позивачем витрати на вищевказані послуги.

Як стверджує позивач, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року (включно) ним надано послуг відповідним категоріям населення на пільгових умовах, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на загальну суму 172 410, 26 грн. Для проведення звірки розрахунків відшкодувань, позивачем щомісяця направлялися форма-2 пільги, як це передбачено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535, проте, відповідач уникав підписання даних форм, не пояснюючи причини відмови. Станом на момент звернення з позовом до суду, у відповідача залишається непогашеними 172 410, 26 грн заборгованості з відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Крім основного боргу, позивач також нарахував відповідачу 23 443, 36 грн інфляційних втрат, 6 036, 72 грн 3 % річних, які він просить стягнути з відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволенню виходячи із таких мотивів.

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги згідно Закону України від 18.11.2003 № 1280-ІV «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Як постачальник послуги звязку, позивач надає телекомунікаційні послуги кожному, хто до нього звернеться в силу ст. 633 Цивільного кодексу України, оскільки послуга звязку є предметом публічного договору.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади.

Статтею 63 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що телекомунікаційні послуги, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (надалі - Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - Порядок № 256). Даною постановою встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України.

В п. 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 Порядку № 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Самбір є Управління праці та соціального захисту населення Самбірської міської ради, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню у м. Самбір послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Як встановлено судом, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року (включно) позивачем було надано послуги звязку відповідним категоріям населення на пільгових умовах, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на загальну суму 172 410, 26 грн.

В порушення вимог Бюджетного кодексу України, Постанови № 256 та Поряду № 256, а також вимог встановлених Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 № 20 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 № 64 «Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій»), відповідач не здійснив відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого станом на момент звернення з позовом до суду утворилася заборгованість в розмірі 172 410, 26 грн.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг зв'язку підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги (згідно з формою 3-пільга, що затверджений наказом Мінпраці України від 28.03.2003 № 83), які були вручені відповідачу, однак останнім не підписані, позивачу не повернуті, хоча жодних заперечень як щодо факту надання послуг, так і щодо їх кількісних та якісних характеристик не висловлено.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 27 червня 2013 рокуу справі "ПАТ "Кіровоградобленерго" проти України" (заява N 35088/07) Європейський суд встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки компанія-заявник була зобов'язана надавати частину своїх послуг безкоштовно і не мала змоги ініціювати отримання належного відшкодування через відсутність чіткого та передбачуваного законодавства у цьому зв'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Вищенаведені висновки, відображені також в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12, у постанові ВГС України від 17.03.2015 у справі № 922/3830/14.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 172 410, 26 грн заборгованості з відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач також нарахував відповідачу 23 443, 36 грн інфляційних втрат та 6 036, 72 грн 3 % річних.

Ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що нормами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено чітких термінів оплати видатків на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян, які здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України.

Як вбачається із матеріалів, долучених до справи, позивачем на адресу відповідача не направлялися вимоги про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в порядку ст. 530 ЦК України, а лише копії форм « 2-пільга» щодо звірки кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг звязку за категоріями.

Так, відповідно до листів від 12.08.2016 № 24 46 /240-2, від 26.09.2016 № 29 46/240-2 та № 30 46/240-2, від 18.10.2016 № 33 46/240-2 позивач звертався до відповідача з пропозицією провести звірку кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг звязку, за категоріями за відповідні періоди, а також лист б/д б/н з пропозицією проведення звірки за січень-травень 2016 року.

Зважаючи на відсутність в законодавстві конкретної календарної дати (періоду) після настання якого у відповідача виникає зобовязання в частині оплати видатків на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян, які здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України, тобто дати виникнення грошового зобовязання у відповідача, суд не вбачає підстав для стягнення з останнього передбачених ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Оскільки, спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Самбірської міської ради (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Мазепи, 8; ) на користь публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18; ) в особі Львівської філії публічного акціонерного товариства Укртелеком (79000, м. Львів, вул. Дорошенка, будинок 43; ) суму у розмірі 174 996, 42 грн з них:

- 172 410, 26 грн основної заборгованості;

- 2 586, 16 грн судового збору.

3. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 14.06.2017.

Суддя Манюк П.Т.