РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017Справа №910/6706/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ"

до 1) Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ"

про стягнення 292 044 788,74 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Просенюк С.М. (довіреність б/н від 07.06.2017)

від відповідача 1: Григорєва Н.В. (довіреність б/н від 28.12.2016)

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: не з'явився

від третьої особи: Гуцул А.Д. (довіреність № 10/00-25 від 03.05.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" (відповідач 3) в якому просить суд:

стягнути солідарно з Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" заборгованість по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006 в розмірі:

1 739 222,67 дол. США (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 47 226 064,51 грн.) - розмір основної заборгованості;

28597,04 дол. США (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на складає 776511,10 грн.) - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в дол. США;

92 210,34 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання в дол. США;

7 815 621,10 ЄВРО (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 222 008 720,03 грн.) - заборгованості за договором;

723 387,24 ЄВРО (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 21 388 749,94 грн.) - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО;

552 532,82 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО;

стягнути як з солідарного боржника з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" в рахунок погашення заборгованості по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006 суму боргу в розмірі 100 000,00 грн.

стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 240 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 в частині зі сплати заборгованості за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6706/17, залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та призначено її до розгляду на 25.05.2017.

22.05.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

24.05.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

25.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

25.05.2017 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення щодо особи, якою було підписано довідку №5074/10.1.2. від 21.12.2011.

В судовому засіданні відкладено розгляд заяви позивача про забезпечення позову та розгляд клопотання відповідача 1 про зупинення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 розгляд справи №910/6706/17 відкладено на 08.06.2017.

07.06.2017 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшли заперечення проти вжиття заходів забезпечення позову та відзив на позовну заяву.

У своєму відзиві на позов відповідач 1 проти позову заперечив посилаючись на те, що Рамковим договором від 27.03.2013 було погоджено реструктуризацію заборгованості перед ПАТ "БАНК ФОРУМ" шляхом перекредитування заборгованості існуючих боржників, в тому числі відповідача 1, на нових - зокрема, ТОВ"ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР", внаслідок чого відбувалось прощення боргу за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL від 29.11.2006. З метою приведення відносин між позивачем та відповідачем 1 у відповідність до умов Рамкового договору сторони уклали договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2012, із укладенням якого, на думку відповідача 1, сторони фактично застосували прощення боргу. Відповідачем зазначено, що оскільки, порука відповідача 2 є похідною від основного зобов'язання, прощення боргу за основним зобов'язанням, відповідно припиняє відносини сторін за договором поруки. Також в заперечення заявлених позивачем вимог відповідач 1 стверджує, що договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 суперечить визначеному законодавством порядку використання іноземної валюти на території України, оскільки у відповідача 1 та позивача відсутні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що унеможливлює проведення розрахунків між сторонами в іноземній валюті. Відсутність ліцензії, на думку відповідача 1 свідчить про те, що сторони не мали на меті створення наслідків з повернення заборгованості, а договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2012 укладено з метою приховування інших відносин.

07.06.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі, заперечення на клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі та пояснення щодо заявленої до стягнення суми заборгованості.

В судове засідання 08.06.2017 з'явились представники позивача, відповідача 1 та третьої особи.

Представник відповідача 2 в судове засідання 08.06.2017 не з'явився, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд даної справи третя особа була належним чином повідомлена, що підтверджується ухвалою суду від 23.05.2017 та реєстром поштових відправлень від 30.05.2017.

Представник відповідача 3 в судове засідання 08.06.2017 також не з'явився, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд даної справи відповідач 2 був повідомлений згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення №018.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення щодо поданих до суду письмових пояснень щодо заявленої до стягнення суми заборгованості, в яких зазначено, що у позовній заяві позивачем було допущено описку щодо заявленої до стягнення заборгованості у ЄВРО за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL від 29.11.2006, та помилково зазначено суму 7 815 621,10 ЄВРО, в той час як вірною є сума 7 508 539,53 ЄВРО. Водночас, сума в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ зазначена позивачем вірно 222 008 720,03 грн., у зв'язку із чим загальна сума заявлених вимог залишилась незмінна.

Оскільки, сума позову, матеріально-правова вимога та обраний спосіб захисту порушеного права, залишились незмінними, то суд розглядає даний спір в межах заявлених позовних вимог, але з урахуванням вказаних письмових пояснень.

В судовому засіданні 08.06.2017, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд відмовив в її задоволенні, з огляду на наступне.

Так, у своїй заяві позивач просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення в межах суми позову арешт на грошові кошти які належать Спільному українсько-англійському підприємству "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариству з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР". Також позивач просить суд накласти в межах суми позову арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу 1.

У відповідності до ст. 66 ГПК Украйни, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Положеннями пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову. При цьому, обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 33-34 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову та не надано жодних доказів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, невиконання відповідачем 1 зобов'язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, невиконання відповідачами вимог позивача про погашення заборгованості, а також наявність судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача 2 не є такими обставинами, які можуть бути підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також суд зазначає, що у позові про стягнення грошей слід застосовувати такий захід до забезпечення позову, як накладання арешту на кошти боржника, які обліковуються на рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах у межах розміру сум позовних вимог. Арешт на майно застосовується тоді, коли кошти у боржника відсутні, а тому виконання рішення про стягнення коштів неможливо. За таких обставин, з урахуванням вищенаведених судом обставин, враховуючи предмет позову у даній справі, вимога позивача про вжиття заходів до забезпечення шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу 1 є необґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Розглянувши клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі, суд встановив наступне.

Відповідач 1 у своєму клопотанні просить суд зупинити провадження у справі №910/6706/17 до вирішення по суті та набранням законної сили рішенням Господарського суду Волинської області по справі №903/430/17 за позовом Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" про визнання договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 удаваним правочином, який вчинено для приховання прощення боргу.

Згідно із ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи.

Положеннями п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Тобто, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи.

Наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, тобто між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Водночас, як у даній справі так і у справі №903/430/17 досліджується один і той самий правочин - договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, а тому суд має можливість самостійно дослідити відповідний доказ та встановити наявність чи відсутність обставин на які посилається відповідач 1.

При цьому, метою ж зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи, з урахуванням відповідних положень ст. 79 ГПК України та роз'яснень Вищого господарського суду України фактично є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

За таких обставин, підстави для зупинення провадження у справі відсутні, у зв'язку із чим суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні 08.06.2017 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 08.06.2017 проти позовних вимог заперечив, надав пояснення щодо своїх заперечень.

Представник третьої особи в судовому засіданні 08.06.2017 усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність з'ясування обставин справи.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зазначені обставини та підстави оцінюються судом, який розглядає справу з метою реалізації наданого йому права на відкладення розгляду справи.

Однак, посилання представника третьої особи на необхідність з'ясування обставин справи не є такими обставинами.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 22 ГПК України треті особи у господарському процесі мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії. При цьому, Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ" мало достатньо часу для реалізації відповідних прав та ознайомлення із обставинами справи.

В той же час, третя особа реалізувала свої процесуальні права шляхом подання письмових пояснень про справі.

З урахуванням наведеного суд відмовляє у задоволенні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 08.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.11.2006 між Акціонерним комерційним банком "БАНК ФОРУМ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ" (третя особа у справі), та Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (позичальник, відповідач 1) було укладено Генеральний кредитний договір № 0041/06/22-КL (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти у формі мультивалютної відновлювальної кредитної лінії в розмірі, що не перевищує максимальний ліміт кредитування, зазначений в графі 1 розділу І цього договору, в порядку та на умовах, які встановлені цим договором та додатковими договорами, а позичальник зобов'язується прийняти та належним чином використати і повернути банку отримані в межах максимального ліміту кредитування кредитні кошти (транші), а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобов'язання, згідно умов цього договору та додаткових договорів. При цьому, розмір кредитних коштів (траншів), що надаються позичальнику в межах максимального ліміту кредитування, порядок та умови надання кредитних коштів (траншів), строк користування ними та цільове використання кредитних коштів (траншів), а також плата (проценти) за користування кредитними коштами (траншами), та інші умови за згодою сторін, визначаються сторонами у відповідних додаткових договорах, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1 договору).

Згідно з розділом І кредитного договору, максимальна сума кредитної заборгованості позичальника перед банком складає 12000000 доларів США; дата повернення максимального ліміту кредитування - 27 листопада 2009 року.

В подальшому, банком та позичальником вносились зміни до кредитного договору згідно із додатковими угодами від 29.11.2006, від 05.01.2007, від 29.11.2007, від 29.10.2008, від 28.11.2008, від 25.03.2009, від 21.08.2009, від 27.11.2009, від 28.01.2010, від 18.05.2010, від 31.05.2010, від 01.10.2010, від 14.12.2010, від 30.12.2010, від 30.05.2011.

Згідно із останніми змінами, внесеним додатковим договором №0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011 сторони з метою реструктуризації заборгованості позичальника перед банком, внесли зміни до пункту 1.1 кредитного договору, встановивши максимальний ліміт кредитування у розмірі 12500000,00 доларів США, а також визначили, що кредитні кошти надаються строком до 30 січня 2014 року.

Також, у вказаному додатковому договорі сторони підтвердили, що на дату його підписання заборгованість позичальника - Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю перед банком становить 1 736 146,90 дол. США та 7 507 000,00 ЄВРО.

Згідно із пп. 2.2.5 п. 2.2. кредитного договору, банк має право уступати свої права, що виникли з цього договору чи у зв'язку з цим договором, іншій (іншим) особам (особі) та повідомляти такій особі (особам) інформацію про позичальника і його діяльність, та передавати документи, що стосуються позичальника і його діяльності.

Згідно із довідкою ПАТ "БАНК ФОРУМ" вих. № 5074/10.1.2 від 21.12.2011, підписаною головою Правління банку Березовиком В.М. (протокол №9/2011 засідання Спостережної ради банку від 26.04.2011, наказ №275к про призначення від 25.05.2011), станом на 21.12.2011 заборгованість Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL від 29.11.2006 становить: по кредитній заборгованості 1 736146,90 дол. США, по кредитній заборгованості 7 507 000,00 ЄВРО; нарахованих процентах 71 374,95 дол. США; по нарахованих процентах 308 621,10 ЄВРО.

21.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2, відповідно до умов якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги за кредитами та прийняти їх, а також сплатити ціну купівлі.

Згідно із п.п. договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011, під "кредитним договором" у цьому договорі слід розуміти кредитний договір між позичальником та продавцем у якості кредитодавця, разом з усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками (якщо такі є) до нього, перелік яких наведено у частині І додатку 1 до цього договору. "Право вимоги" означає всі, як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні, права вимоги продавця у якості кредитодавця до позичальника за кредитним договором, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю у якості кредитодавця, щодо виплати основної суми кредитних коштів, відсотків та будь-яких і всіх інших сум за кредитним договором. Розміри несплачених основного зобов'язання та нарахованих процентів за кредитним договором, визначені у частині 1 додатку до цього договору. "Права вимоги за забезпеченням" означає права вимоги за іпотеками, права вимоги за забезпеченням та права вимоги за поруками.

У відповідності до частини 1 додатку 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011, позичальником є Спільне українсько-англійське підприємство "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, а кредитним договором є Генеральний кредитний договір №0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011.

Відповідно до п. 2.4. договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011, відступлення продавцем прав вимоги за кредитами на користь покупця набуває чинності у дату відступлення (дату укладання цього договору) з моменту підписання продавцем та покупцем Свідоцтва про відступлення.

Згідно із розділом 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011, що ціна купівлі означає 96124463,37 грн., що є еквівалентом загальної несплаченої суми заборгованості за основною сумою кредитних коштів та нарахованими процентами за кредитним договором на дату відступлення в розмірі 7 815 621,10 євро, 1 807 521,85 доларів США за Міжбанківським курсом обміну.

Покупець сплачує ціну купівлі у національній валюті - гривні у дату відступлення вимоги. У якості плати за продаж (відступлення) продавцем прав вимоги за кредитами відповідно до цього договору покупець сплачує продавцю ціну купівлі (п.п. 3.1., 3.2.).

На виконання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2, між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" 21 грудня 2011 року було підписано Свідоцтво про відступлення.

21.12.2011 Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" здійснено оплату на користь ПАТ "БАНК ФОРУМ" ціни купівлі у сумі 96 124 463,37 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ".

02.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" (кредитор) та Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (боржник) укладено договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань, яким сторони підтвердили факт існування на дату підписання цього договору заборгованості боржника перед кредитором у сумі 1807521,85 доларів США та 7 815 621,10 ЄВРО за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006, у тому числі: заборгованість за основною сумою боргу - 1 736146,90 доларів США та 7507000,00 ЄВРО; заборгованість за процентами - 71374,95 доларів США та 308621,10 ЄВРО.

У відповідності до п. 1 договору договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 сторони домовились вважати строк погашення заборгованості боржника за кредитом та процентами перед кредитором за кредитним договором таким, що не настав, у зв'язку з чим боржник звільняється від відповідальності за невиконання всіх зобов'язань, передбачених кредитним договором, що були порушені ним до укладення цього договору.

У пункті 2 договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 сторони домовились також, що боржник зобов'язаний повернути суму заборгованості за кредитом та процентами в строк до 31 грудня 2019 року. Умова, викладена в цьому пункті застосовується, в тому числі, до відносин між сторонами, які виникли до укладення цього договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України.

Згідно із п. 2.1. договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, щоквартально сторони зобов'язанні укладати додатковий договір про погашення частини заборгованості за кредитом, яке (погашення) має бути здійснене не пізніше 25-го числа останнього місяця відповідного календарного кварталу. Сума такого погашення визначатиметься за погодженням сторін. У випадку недосягнення згоди, щодо розміру заборгованості за кредитом, що належить до погашення у відповідному кварталі, або ухилення будь-якою із сторін від підписання відповідного додаткового договору, погашення заборгованості має здійснюватися відповідно до графіку, наведеного в додатку №1 до цього договору (у разі ухилення боржника), або за іншою домовленістю сторін (у разі ухилення кредитора).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідних додаткових угод до договору встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 між сторонами не укладалось, у зв'язку із чим, слід вважати, що погашення заборгованості повинно здійснюватись у відповідності до графіку до даного договору.

Згідно із до п. 4. договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, у разі порушення боржником строків сплати суми заборгованості, зазначених у додаткових договорах про погашення частини заборгованості за кредитом та/або у графіку, наведеного в додатку № 1 до договору, більш ніж 3 (три) рази, не враховуючи частину боргу, яка може бути відступлена кредитором, кредитор має безумовне право на дострокове повернення всієї суми заборгованості, а боржник зобов'язаний сплатити таку суму заборгованості на першу вимогу кредитора.

У відповідності до п. 5 договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, у випадку коли умови кредитного договору будуть суперечити умовам даного договору, то сторони мають застосовувати умови договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013.

Договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного його виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Виконання зобов'язань за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 (а також усіма додатковими угодами та додатковими договорами до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому) забезпечене наступними договорами:

Договір поруки №03/11 від 25 червня 2011 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (відповідачем 2), відповідно до умов якого відповідач 2 поручився перед кредитором за виконання Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю у повному обсязі зобов'язань.

У відповідності до частини 3 додатку 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011, до позивача перейшли права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" згідно із договором поруки №03/11 від 25.06.2011.

Договір поруки №11/04 від 11 квітня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС".

У відповідності до договору поруки №03/11 від 25.06.2011, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (відповідач 2) поручилось перед кредитором за виконання Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (боржником) зобов'язань за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 (а також усіма додатковими угодами та додатковими договорами до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому, у тому числі додатковими договорами від 27.11.2009, від 28.01.2010, від 31.05.2010, від 01.10.2010, від 14.12.2010, від 30.12.2010, від 30.05.2011) у повному обсязі зобов'язань, за умовами якого боржник зобов'язаний повернути кредиторові кредитні кошти в розмірі 7 507000,00 ЄВРО та 1736146,90 доларів США, (в межах невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії за кредитним договором в розмірі 12500000,00 доларів США), згідно графіку повернення кредитних коштів встановлених п. 8 додаткового договору №0041/06/22-КL-16 від 30.05.2011 року до кредитного договору, з кінцевим терміном повернення 30 січня 2014 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами в розмірі, передбаченому кредитним договором (з усіма додатковими угодами до нього) з розрахунку 10 процентів річних за користування кредитними коштами в доларах США, 10 процентів річних за користування кредитними коштами в ЄВРО, в разі несвоєчасної повної чи часткової сплати процентів відсоткова ставка процентів підвищується на 2% за період порушення, і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором.

Пунктом 1.2. договору поруки №03/11 від 25.06.2011 сторони погодили, що вказані зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких умов, крім передбачених цим договором не потребують.

Сторони договору визначають, що це зобов'язання підписано сторонами в відповідності до чинного законодавства України, та відповідає положенням ст.ст. 553-559, ч. 3 ст.631 Цивільного кодексу України (п. 1.3.).

Пунктом 2.1. договору поруки №03/11 від 25.06.2011 передбачено, що поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити, заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки №03/11 від 25.06.2011, у випадку невиконання зобов'язання по кредитному договору та цьому договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Сторони у пункті 3.2. погодили, що у разі внесення змін у кредитний договір і його пролонгації, зміни процентної ставки (збільшення або зменшення), обставини, що з нього виникають, розповсюджуються на поручителя та не потребують внесення змін до даного договору поруки.

У відповідності до п. 4.1. договору поруки №03/11 від 25.06.2011 порука припиняється: з припиненням зобов'язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України); в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Договором поруки №11/04 від 11.04.2014, укладеним між ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ" та ТОВ "АВУАР-СЕРВІС", визначено, що зазначений договір укладено в забезпечення виконання Генерального кредитного договору №0041/06/22-КL від 29.11.2006 разом із всіма змінами та доповненнями до нього, договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 21.12.2011 та договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки №11/04 від 11.04.2014, ТОВ "АВУАР-СЕРВІС" у відповідності до умов цього договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (боржником) своїх зобов'язань перед ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ" (кредитором), зобов'язується виконати зобов'язання по заборгованості, а саме погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 1807521,85 дол. США та 7815621,10 ЄВРО, що складається з суми основного бору: 1736146,90 дол. США та 7507000,00 ЄВРО; суми процентів: 71374,95 дол. США та 308621,10 ЄВРО в розмірі, який не перевищує обмеження обсягу відповідальності поручителя встановленого п. 2.2. цього договору, а саме суми еквівалентній 100 000,00 грн. на дату пред'явлення вимоги про погашення заборгованості та/або позову.

У випадку невиконання або прострочення виконання боржником зобов'язань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в обсязі не більше сумі еквівалентній 100 000,00 грн. на дату пред'явлення вимоги про погашення заборгованості та/або позову.

У випадку невиконання зобов'язань боржником у строки, визначені кредитним договором, кредитор зобов'язаний звернутися з письмовою вимогою на адресу поручителя (п. 3.1.).

Згідно із п. 3.4. договору поруки №11/04 від 11.04.2014, виконання поручителем зобов'язань перед кредитором повинно відбутися не пізніше 2 робочих днів з дати отримання поручителем вимоги, направленої відповідно до п. 3.2 цього договору.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що станом на 28.03.2017 відповідач 1 допустив порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 в частині своєчасного повернення грошових коштів згідно із графіком, що привело до виникнення заборгованості за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006 у розмірі 1 767 819,71 дол. США, 8 231 926,77 ЄВРО та 644 743,16 грн., з яких:

1 739 222,67 дол. США (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 47 226 064,51 грн.) - розмір основної заборгованості;

28 597,04 дол. США (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на складає 776511,10 грн.) - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в дол. США;

92 210,34 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання в дол. США;

7 508 539,53 ЄВРО (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 222 008 720,03 грн.) - заборгованості за договором;

723387,24 ЄВРО (що в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ станом на 28.03.2017 складає 21 388 749,94 грн.) - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО;

552 532,82 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО.

Позивач направив на адреси боржника та поручителів претензії-вимоги про сплату заборгованості за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 та Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006, а саме: на адресу Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю претензію-вимогу вих. 28/03/03 від 28.03.2017, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" претензію-вимогу вих. 28/03/04 від 28.03.2017, та Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" претензію-вимогу вих. 29/03 від 29.03.2017 (докази направлення наявні в матеріалах справи та в судовому засіданні 08.06.2017 оглянуто оригінали повідомлень про вручення поштових відправлень, якими підтверджується отримання відповідачами вказаних вимог).

Оскільки, відповідачем 1 допущено порушення зобов'язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 зі сплати заборгованості за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006, відповідачами не виконано вимог позивача у вказаних вище претензіях, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" зверталось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Дочірнього підприємства "КВМ" в особі Київської обласної філії Дочірнього підприємства "КВМ" заборгованості за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL від 29.11.2006 у сумі 7815621,10 ЄВРО, 1807521,85 доларів США та 40000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2014 у справі № 21/060-12/11/10/20-13 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України було припинено провадження у справі за вищевказаним позовом, у зв'язку із укладенням між сторонами договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 та зміни умов зобов'язання в частині строку розрахунку. Припиняючи провадження судом зазначено, що у випадку порушення боржником своїх зобов'язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ" не позбавлене права звернутися до суду за захистом свого порушеного права в загальному порядку.

За таких обставин, оскільки заявлений позивачем позов обґрунтований порушенням відповідачем 1 зобов'язань за договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 , суд вважає правомірним звернення позивачем до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як встановлено судом, між ПАТ "БАНК ФОРУМ" та Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю укладено Генеральний кредитний договір № 0041/06/22-КL від 29.11.2006, у відповідності до умов якого як підтверджується матеріалами, банк виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу 1 кредит, тоді як позичальником було порушено свої зобов'язання за кредитним договором в частині своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом.

Згідно із довідкою ПАТ "БАНК ФОРУМ" вих. № 5074/10.1.2 від 21.12.2011, підписаною головою Правління банку Березовиком В.М., станом на 21.12.2011 заборгованість Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011 становить: по кредитній заборгованості 1 736 146,90 дол. США, по кредитній заборгованості 7 507 000,00 ЄВРО; нарахованих процентах 71374,95 дол. США; по нарахованих процентах 308 621,10 ЄВРО.

Факт наявності станом на 21.12.2011 вищевказаної заборгованості Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011 підтверджується банківськими виписками станом на 21.12.2011.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору певне майнове відшкодування замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до умов укладеного між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011, позивач набув право вимоги за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011 та договорами забезпечення вказаного договору. Згідно із договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011 заборгованість за кредитним договором на дату відступлення становить 7 815 621,10 ЄВРО та 1 807 521,85 доларів США.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, між ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ" та Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі ТОВ було укладено договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, яким сторони підтвердили факт існування на дату підписання цього договору заборгованості боржника перед кредитором у сумі 1 807 521,85 доларів США та 7 815 621,10 ЄВРО за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006, у тому числі: заборгованість за основною сумою боргу - 1 736 146,90 доларів США та 7 507 000,00 ЄВРО; заборгованість за процентами - 71374,95 доларів США та 308621,10 ЄВРО та домовились, що відповідач 1 зобов'язаний повернути суму заборгованості за кредитом та процентами в строк до 31 грудня 2019 року.

Зі змісту договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 вбачається, що сторони погодили новий строк та порядок погашення заборгованості та фактично, змінили умови попереднього зобов'язання в частині строку розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач 1 у період з першого кварталу 2014 року по перший квартал 2017 року допустив порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати частин заборгованості згідно із графіку погашення заборгованості, у зв'язку із чим, у позивача виникло право передбачене пунктом 4 договору на дострокове повернення всієї суми заборгованості.

Заборгованість відповідача 1 за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-KL від 29.11.2006 підтверджена наявними в матеріалах справи банківськими виписками станом на 21.12.2011, довідкою ПАТ "БАНК ФОРУМ" вих. № 5074/10.1.2 від 21.12.2011 та підтверджена сторонами у додаткових договорах до кредитного договору №0041/06/22-KL-15 від 30.12.2010, №0041/06/22-KL-16 від 30.05.2011 та безпосередньо у договорі про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Направлення позивачем на адреси відповідачів претензій-вимог вих. 28/03/03 від 28.03.2017, вих. 28/03/04 від 28.03.2017, вих. 29/03 від 29.03.2017 про дострокове погашення заборгованості за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006 та договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами направлення: копіями описів вкладення у цінний лист від 30.03.2017, від 31.03.2017, копіями фіскальних чеків про оплату поштових послуг. Також у судовому засіданні 08.06.2017 суд оглянув оригінали повідомлень про вручення поштових відправлень, якими підтверджується отримання відповідачами вказаних вимог.

У зв'язку із частковим виконанням договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 - погашенням частини заборгованості за 4 квартал 2014, заборгованість відповідача 1 за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006 в частині основного боргу та нарахованих процентів становить 1739222,67 дол. США та 7 508 539,53 ЄВРО.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач заперечуючи проти позову, посилається на те, що договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 укладений з метою приведення відносин сторін у відповідність до умов Рамкового договору від 27.03.2013, з укладенням якого сторони фактично застосували прощення боргу, та окрім іншого, даний договір є удаваним правочином, який вчинено для приховання прощення боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.03.2013 між ПАТ "БАНК ФОРУМ" як банком, ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ" як кредитором, ТОВ "Євротон" , ТОВ "Торговий Дім "Континіум Галичина", ТОВ "Нафто-Кредит Інвест", ПрАТ "Херсонський нафтопереробний завод", ПрАТ "Роздільський керамічний завод", СП "Західна нафтова компанія", СП "Західна нафтова група" як існуючі боржники та ТОВ "Західклінкергруп", ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР", МПП "ВК Імпекс" як нові боржники було укладено Рамковий договір.

Згідно із п. 2, п. 3 преамбули Рамкового договору, станом на 27.03.2013 заборгованість СП "Західна нафтова група" за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 становить 1 736 146,90 доларів США та 7 507 000,00 ЄВРО - основна заборгованість; 71374,95 доларів США та 308 621,10 ЄВРО - заборгованість за процентами.

У пункті 1.1. розділу 1 "Перший етап рефінансування" Рамкового договору викладено попередню умову до договору, згідно із якою існуючі боржники банку разом або окремо погашають частину заборгованості за процентами перед банком (кожен лише за власним кредитним договором) сукупно у сумі не менше 1450000,00 доларів США.

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 "Перший етап рефінансування" Рамкового договору, за умови виконання існуючими боржниками попередньої умови цього договору банк та нові боржники в строк до 01.04.2013 зобов'язується укласти новий кредитний договір з ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (кредитний договір 1), з умовами: перший транш на суму до 7 700 000,00 дол. США, строком повернення до 31.05.2013; другий транш на суму до 43 100 000,00 дол. США, строком повернення до 31.12.2019.

Відповідно до п. 2.6. розділу 2 "Перший етап рефінансування" Рамкового договору, за умови: виконання існуючими боржниками попередньої умови (п. 1.1. цього договору); та укладення нового кредитного договору 1 (п. 2.1.); та оформлення забезпечення нового забезпечення кредитного договору 1 (п. 2.2.); страхування забезпечення нового кредитного договору (п. 2.3.); укладення договорів поруки щодо забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" за першим траншем нового кредитного договору 1 (п. 2.4.) та оплати комісії за реструктуризацію (п. 2.5.); банк протягом 2 (двох) робочих днів з моменту такого виконання перераховує кредитні кошти за новим кредитним договором 1 на користь ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР".

Пунктом 2.8. розділу 2 "Перший етап рефінансування" Рамкового договору, існуючі боржники погашають заборгованість за процентами перед банком негайно після отримання ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" кредитних коштів відповідно до положень п. 2.6. цього договору.

Згідно із пунктом 2.9. розділу 2 "Перший етап рефінансування" Рамкового договору, ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" погашає заборгованість за новим кредитним договором 1 (перший транш) відповідно до умов зазначеного кредитного договору та відповідно до наступного графіку: до 30.04.2013 - 3000000,00 доларів США; до 31.05.2013 - решта заборгованості, що залишиться несплаченою.

Другий етап рефінансування сторони погодили у розділі 3 Рамкового договору, згідно із п. 3.1. якого, за умови виконання існуючими боржниками попередньої умови цього договору банк та нові боржники в строк до 30.04.2013 зобов'язується укласти новий кредитний договір з ТОВ "Західклінкергруп" з кредитним лімітом до 14 000 000,00 грн., строком повернення до 31.12.2019 та з МПП "ВК Імпекс" з кредитним лімітом до 18 000 000,00 доларів США - до 31.12.2019 року.

У відповідності до п. 3.5. розділу 3 "Другий етап рефінансування" Рамкового договору, за умови виконання існуючими боржниками попередньої умови (п. 1.1. цього договору); та укладення нових кредитних договорів 1,2,3 (п. 2.1. та п. 3.1. цього договору); та оформлення основного забезпечення та виконання умов, передбачених п. 3.2. цього договору; та оформлення страхування основного забезпечення (п. 3.3. цього договору); та укладення договорів поруки щодо забезпечення виконання зобов'язань нових боржників за новим кредитним договором 1 (другий транш), 2 та 3 (п. 3.4. цього договору); та оплати комісії за реструктуризацію (п. 2.5. цього договору); та належного виконання існуючими боржниками зобов'язань щодо погашення заборгованості за існуючими кредитними договорами (п. 2.8. цього договору); належного виконання ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" зобов'язань щодо погашення першого траншу за новим кредитним договором 1 (п. 2.9. цього договору), банк протягом 2 (двох) робочих днів з моменту такого виконання перераховує кредитні кошти за новим кредитним договором 2 на користь ТОВ "Західклінкергруп", а також другий транш за новим кредитним договором 1 на користь ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР".

У відповідності до п. 3.7. розділу 3 "Другий етап рефінансування" Рамкового договору, існуючі боржники погашають решту існуючої заборгованості перед банком негайно після отримання новими боржниками кредитних коштів відповідно до положень п. 3.5. а п. 3.5. та 3.6. цього договору.

Згідно із п. 3.8. розділу 3 "Другий етап рефінансування" Рамкового договору, нові боржники разом та кожен окремо (кожен лише за власним кредитним договором зобов'язуються погашати заборгованість за новим кредитним договором 1 (другий транш), 2, 3 відповідно до умов зазначених кредитних договорів та відповідно до однієї наступних опцій: до 30.08.2013 - не менше екв. 2000000,00 дол. США щоквартально рівними частинами (опція 1); до 01.07.2013 - не менше екв. 20000000,00 дол. США щоквартально рівними частинами (опція 2).

Пунктом 3.9. розділу 3 "Другий етап рефінансування" Рамкового договору, визначено, що для цілей п. 3.8. цього договору вважатиметься, що у разі несплати станом 30.06.2013 екв. 20000000,00 дол. США, нові боржники разом та кожен окремо зобов'язуються погашати заборгованість за новими кредитними договорами 1 (другий транш), 2, 3 відповідно до опції 1.

Пунктами 4.1., 4.2. Розділу 4 "Продаж прав вимоги кредитора за існуючими кредитними договорами" Рамкового договору сторонами було погоджено, що за умови виконання сторонами п. п. 2.1. - 2.9., 3.1. - 3.7. цього договору, банк викупає у кредитора права вимоги за існуючими кредитними договорами, а саме: права вимоги за КД №0028/06/22-KLMVI у сумі 5 481 779,27 дол. США; права вимоги за КД № 0041/06/22-KL у сумі 1 807 521,85 дол. США та 7 815621,10 ЄВРО. За умови такого виконання сторонами протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту такого виконання укладає із Товариством обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" або з іншою компанією, погодженою сторонами договір/договори купівлі-продажу: права вимоги за КД №0028/06/22-KLMVI у сумі 5 481 779,27 дол. США; права вимоги за КД № 0041/06/22-KL у сумі 1 807 521,85 дол. США та 7 815 621,10 ЄВРО на наступних умовах:

у разі якщо станом на 30.06.2013 основна сума заборгованості перед банком за новими кредитними договорами 1 (II другий транш), 2, 3 буде виплачена новими боржниками в сумі не менше екв. 20000000,00 дол. США, то банк продає ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" всі права вимоги передбачені п. 4.1 рамкового договору (пп. 4.2.1. п. 4.2. розділу 4);

якщо станом на 30.06.2013 основна сума заборгованості перед банком за новими кредитними договорами 1 (другий транш), 2, 3 буде виплачена новими боржниками в сумі менше екв. 20000000,00 дол. США, банк продає ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" права вимоги пропорційно до суми погашеної заборгованості та відповідно до формули наведеної у пп.4.2.2. Рамкового договору (пп. 4.2.2. п. 4.2. розділу 4).

Продаж прав вимоги придбаних банком відповідно до п. 4.1. відбуватиметься щоквартально відповідно до наведеної формули шляхом укладання відповідного договору купівлі - продажу прав вимоги за формою, наведеною в додатку 3 до цього договору.

Ціна продажу прав вимоги придбаних Банком відповідно до п. 4.1. цього договору на користь ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" за кожним договором купівлі-продажу прав вимоги становитиме 1 (одну) грн. 00 коп. (пп. 4.2.3. п. 4.2. розділу 4).

У відповідності до пп. 4.2.4. п. 4.2. розділу 4 "Продаж прав вимоги кредитора за існуючими кредитними договорами" Рамкового договору, продаж прав вимоги, придбаних банком відповідно до п. 4.1, цього договору, на користь ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" здійснюється без передачі забезпечення. Перед укладанням договору купівлі-продажу прав вимоги, придбаних банком відповідно до п. 4.1. цього договору, на користь ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" та їх фактичною передачею, Сторони припиняють та/або забезпечують припинення іпотечних договорів, що наведені у додатку 4 за згодою сторін.

Пунктом 5.1. розділу 5 4 "Заміна кредитора у справі про банкрутство" Рамкового договору передбачено, що за умови виконання існуючими боржниками умов п. п. 1.1, 2.5., 2.8, 3.2. цього Договору, а також дотримання ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" графіку погашення заборгованості за першим траншем нового кредитного договору 1 відповідно до п. 2.9, банк протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту такого виконання укладає із ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" договір купівлі-продажу права вимоги банку (кредитора) у справі про банкрутство СП "Західна нафтова компанія" № 5004/1302/12, а саме права вимоги за кредитним договором №0025/05/20-КL у сумі 1 606 700,52 ЄВРО.

Зі змісту Рамкового договору вбачається, що останній передбачає проведення рефінансування, тобто видачу нових кредитів для погашення наявного кредиту та заборгованості існуючих боржників, в тому числі Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006.

Реструктуризація заборгованості відбувається лише у разі виконання існуючими та новими боржниками, а також кредитором та банком всіх умов Рамкового договору, саме: погашення заборгованості за кредитними договорами існуючими боржниками, у тому числі за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 (п. 1.1. розділу 1, п. 3.7. розділу 3 рамкового договору); часткового погашення новими боржниками заборгованості (процентів) за існуючими кредитними договорами (п. 2.8. розділу 2 рамкового договору); сплати новими боржниками заборгованості за новими кредитними (в тому числі ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" за першим та другим траншами); укладення договорів відступлення права вимоги та продаж вимог за існуючими кредитними договорами, в тому числі за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006, за умови погашення сплати заборгованості за новими кредитними договорами до 30.06.2013 у частинах погодженими сторонами згідно п. 3.8., п. 3.9. розділу 3, пп. 4.2.1., пп. 4.2.2., п. 4.2. розділу 4 .

Так, як встановлено судом, 29.03.2013 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (позичальник) було укладено кредитний договір №1-0020/13/30-КL, відповідно до умов якого зі змінами та доповненнями, передбачено наступні умови кредитування: максимальна заборгованість позичальника за договором (загальна сума усіх вибірок) не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 50 285 457,34 доларів США, з урахуванням наступних сублімітів: субліміт - 1 - 7 185 457, 34 доларів США - для вибірок, наданих до "23" травня 2013 року; субліміт - 2 - 43100000, 00 доларів США - для вибірок, наданих починаючи з "23" травня 2013 року. (пункт 1.2 кредитного договору зі змінами та доповненнями); кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється: для вибірок, наданих в рамках субліміту - 1 - не пізніше "31" травня 2013 року; для вибірок, наданих в рамках субліміту - 2 - не пізніше "31" грудня 2013 року, у разі настання відкладальних обставин, передбачених цим договором - кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом "31" грудня 2019 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.10.2015 у справі №918/1930/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" на користь ПАТ "БАНК ФОРУМ" заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 31 825 694,54 доларів США, що еквівалентно 500 003 971,04 грн., та нараховані проценти за користування кредитом у сумі 974 661,90 доларів США, що еквівалентно 15 312 621,69 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" було отримано від банку кредит в рамках субліміту - 1 в сумі 7 185 457,34 дол. США та здійснив погашення такого кредиту та кредит в рамках субліміту - 2 в сумі 43 033 526,01 дол. США і здійснено часткове погашення такого кредиту в рамках субліміту - 2 в сумі 10 250 000, 00 дол. США.

Отже, сума другого траншу за кредитним договором №1-0020/13/30-КL від 29.03.2013 була сплачена тільки у сумі 10 250 000,00 дол. США.

Також, як вбачається із матеріалів справи, 29.03.2013 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" (кредитор) та Малим приватним підприємством "ВК Імпекс" (позичальник) було укладено кредитний договір № 1-0021/13/30-KL, відповідно до умов якого у редакції додаткового договору №1, максимальна заборгованість МПП "ВК Імпекс" за цим договором не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 18 000 000,00 доларів США, з урахуванням наступних сублімітів:субліміт-1 - 1 000 000,00 доларів США- для вибірок, наданих до 23 травня 2013 року; субліміт-2 - 17 000 000,00 доларів США 00 центів - для вибірок, наданих починаючи з 23 травня 2013 року; кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитним договором, встановлювався: для вибірок, наданих в рамках субліміту-1 - не пізніше 31 травня 2013 року; для вибірок, наданих в рамках субліміту-2 - не пізніше 31 грудня 2013 року; кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість - 31 грудня 2019 року.

Договором про внесення змін № 2 до кредитного договору від 27.12.2013 сторони підтвердили, що: кредитним договором встановлено кредитний ліміт в сумі 18 000 000,00 доларів США; в рамках кредитного ліміту протягом періоду з дати укладення кредитного договору до дати укладення цього договору про внесення змін позичальник отримав кредит в рамках субліміту-2 в сумі 10 000 000,00 доларів США та не здійснював погашення такого кредиту в рамках субліміту-2; станом на дату укладення цього договору про внесення змін строк одержання кредиту в рамках субліміту-1 в сумі 1 000 000,00 доларів США сплив, та кредит в рамках субліміту-1 не надавався; фактична заборгованість МПП "ВК Імпекс" за кредитним договором станом на дату укладення договору про внесення змін № 2 становила 10 000 000,00 доларів США в рамках субліміту-2 та 0,00 доларів США в рамках субліміту-1.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.10.2015 у справі №918/1959/14, зміненого постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.11.2015, стягнуто з МПП "ВК Імпекс" на користь ПАТ "БАНК ФОРУМ" 9 707 831,47 доларів США заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором від 29 березня 2013 року № 1-0021/13/30-KL та 297302,33 дол. США простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що разом еквівалентно 157 774 656,79 грн.

Як встановлено судами під час розгляду справи №918/1959/14, МПП "ВК Імпекс" було отримано кредитні кошти у сумі 10 000 000,00 грн. та у зв'язку із здійсненням часткового погашення, заборгованість МПП "ВК Імпекс" за кредитним договором в розмірі неповернутих кредитних коштів становить 9 707 831,47 доларів США, що еквівалентно 153 086 386,34 грн.

Окрім того, як встановлено судом між ПАТ "БАНК ФОРУМ" та ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" було укладено договір факторингу №1/7 від 18.12.2013, відповідно до умов якого, банк зобов'язався передати (відступити) ТОВ "БІЗНЕС ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" право вимоги (повністю або частково) до наступних боржників: ПрАТ "Роздільський керамічний завод", відповідно до умов кредитного договору №0028/06/22-KLMVI від 25 вересня 2006 року, у сумі 218557,37 доларів США та СП "Західна нафтова компанія" відповідно до умов Генерального кредитного договору №0041/06/22-КL від 29 листопада 2006, у сумі 68299,18 доларів США та 307 081,57 ЄВРО.

З наведеного вбачається, що відбулось часткове відступлення прав вимоги у Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006, у сумі 68299,18 доларів США та 307 081,57 ЄВРО, що у відповідності до розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, зазначені як сплачені та вирахувані позивачем при розрахунку заборгованості.

З огляду на встановлені вище судом обставини, проаналізувавши зміст Рамкового договору, враховуючи укладені між банком та ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР", МПП "ВК Імпекс" кредитні договори, заборгованість за такими договорами, а також договір факторингу, суд дійшов висновку, що сторонами Рамкового договору не було виконано всіх його умов для повного відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі, Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006. Мета укладення Рамкового договору, а саме погашення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006, не була досягнута. Інших доказів виконання Рамкового договору матеріали справи не містять.

У відповідності до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 605 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

У відповідності до вищенаведених норм, прощення боргу є одним із видів припинення зобов'язання за волею учасників (кредитора), в силу якого кредитору надається право звільнити боржника від його обов'язків.

Прощення боргу як спосіб та підстава припинення зобов'язання, може мати форму як одностороннього, так і двостороннього правочину залежно від волі осіб і природи зобов'язання, яке припиняється.

Зі змісту Рамкового договору вбачається, що останній передбачає рефінансування з метою погашення заборгованості існуючих боржників, в тому числі Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 та не містить жодних умов про прощення боргу за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006. Здійснення ж перекредитування заборгованості, погашення існуючої заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006, шляхом часткового погашення боргу існуючими боржниками (у даному випадку СП "Західна нафтова група") та погашення заборгованості за рахунок наданих кредитних коштів новими кредиторами, не є по своїй суті у розумінні приписів 605 Цивільного кодексу України прощенням боргу (звільнення відповідача 1 від обов'язків зі сплати кредитної заборгованості).

Разом з тим, стаття 235 Цивільного кодексу України передбачає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У відповідності до листа Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними", удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали).

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то при з'ясуванні того чи є договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 удаваним, необхідно з'ясувати дійсну спрямованість волі сторін при укладенні договору та чи не укладений даний договір з метою приховати Рамковий договір від 27.03.2013.

Однак, встановлені вище судом обставини, аналіз змісту Рамкового договору від 27.03.2013 та договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 не дають жодних підстав вважати, що договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань був укладений між сторонами з метою приховання Рамкового договору.

Зі змісту договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 вбачається, що воля сторін при його укладені була спрямована на фактичне відстрочення наявної заборгованості за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 та встановлення нового строку повернення кредитних коштів. Визначення у договорі про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 нового строку повернення кредитних коштів жодним чином не вказує про наявність наміру приховати Раковий договір, за яким, серед іншого, сплата заборгованості мала відбутись до 30.06.2013, тобто за півроку до укладення договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань.

Посилання відповідача на те, що уклавши договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань сторони продовжили строк повернення заборгованості за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 до 31.12.2019, тобто поставили в залежність даний строк від строку повернення заборгованості ТОВ "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" та МПП МПП "ВК Імпекс" за новими кредитними договорами (до 31.12.2019), визнаються судом необґрунтованими, оскільки умовами Рамкового договору було встановлено, що повернення кредитних коштів (за новими кредитними договорами) у порядку передбаченому даним договором для відступлення прав вимоги здійснюється до 30.06.2013. Отже, погашення заборгованості необхідної для виконання умов Рамкового договору мало відбутись до 30.06.2013, а тому встановлення у кредитних договорах (зазначених у Рамковому договорі) строку повернення кредиту до 31.12.2019, не свідчить про прощення боргу чи удаваність договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань.

Крім того, погодження у договорі про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 умов про укладення додаткових договорів про погодження сум погашення заборгованості, також не передбачає прощення боргу. Між тим, за відсутності відповідних додаткових угод до договору встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, погашення заборгованості повинно здійснюватись у відповідності до графіку до вказаного договору.

Безпідставність доводів відповідача 1 про удаваність договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 підтверджується також укладеним між позивачем та відповідачем 1 договором про внесення змін до договору іпотеки від 29.12.2006, у відповідності до якого сторони з посиланням на договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 визначили, що іпотекодавець (боржник) зобов'язаний повернути заборгованість у строк до 31 грудня 2019 року.

Водночас, суд зазначає, що у відповідності до приписів ст. 627, ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та при укладенні договору сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

З приводу посилань відповідача 1 на те, що договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 укладено з метою приховування інших відносин, оскільки останній суперечить визначеному законодавством порядку використання іноземної валюти на території України, внаслідок відсутності у відповідача 1 та позивача ліцензій на здійснення операцій з валютними цінностями, то суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

В статті 1 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" № 1775-III від 01.06.2000 (чинного на час укладення договору) визначено поняття "ліцензія", а саме: ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Банківська ліцензія - це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність (ст. 2 ЗУ "Про банки і банківську діяльність").

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

При цьому, правочин вважається вчиненим без ліцензії, якщо на час такого вчинення останню не отримано, або строк її дії закінчився, або ліцензію анульовано (відкликано), або її дію зупинено у передбачених законом випадках (п. 3.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

У листі Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано, що стосовно юридичних осіб судам потрібно мати на увазі, що дія ст. 227 ЦК України поширюється на правочини, здійснені юридичною особою, яка не має ліцензії на відповідний вид діяльності. Такі правочини є оспорюваними. Умовою для задоволення таких позовів є надання позивачем доказів, які підтверджують, що відповідач знав або згідно із законодавчим актом зобов'язаний був знати про невідповідність правочину вимогам законодавства, тобто що правочин укладений без ліцензії на заняття відповідним видом діяльності.

Таким чином, положення частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України не поширюється на правочини, вчинення яких не потребує отримання дозволу (ліцензії). Аналогічна позиція викладена у поставові Вищого господарського суду України від 04.12.2012 у справі № 5011-10/5550-2012.

Водночас, укладення спірного договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 не потребує отримання дозволу (ліцензії). Згідно із встановленими судом обставинами справи ТОВ "САНТОС КАПІТАЛ" не здійснювало надання кредитних коштів відповідачу 1.

При цьому, стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України визначає грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно із пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (гривня) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів та розрахунків.

Відповідно до частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19 лютого 1993 року валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини 2 статті 533 ЦК України та частини 2 статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Отже, зі змісту вищенаведених приписів законодавства вбачається, що не залежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

З огляду на вищенаведене, оскільки, чинним законодавством не встановлено ліцензування діяльності по укладанню між позивачем та відповідачем 1 договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, а положення статті 227 Цивільного кодексу України не поширюється на правочини, вчинення яких не потребує отримання дозволу (ліцензії), у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про необхідність ліцензії для укладення даного договору, та відповідно тверджень про відсутність у сторін наміру на створення наслідків з повернення заборгованості та укладення договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2012 для приховування інших відносин.

За таких обставин посилання відповідача 1 на те, договір про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 та Рамковий договір від 27.03.2013 є договорами про прощення боргу, а договір окрім того є удаваним правочином не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються встановленими у даній справі обставинами.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки заборгованість відповідача 1 за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006, договором про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 01.12.2013 в частині основного боргу та нарахованих процентів становить 1 739 222,67 дол. США та 7 508 539,53 ЄВРО підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог у цій частині.

Позивачем заявлено до стягнення 92 210,34 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання в дол. США, нарахованої за загальний період з 31.03.2014 по 31.03.2017 та 552 532,82 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО, нарахованої за загальний період з 31.03.2014 по 31.03.2017. Також, позивач заявив до стягнення 28597,04 дол. США - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в дол. США та 723 387,24 ЄВРО - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем 1 виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та 3% річних.

Визначення позивачем періодів прострочення у відповідності до договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013, за висновками є вірним, оскільки вказаним договором сторони погодили нові строки сплати заборгованості за Генеральним кредитним договором № 0041/06/22-КL від 29.11.2006.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів чи сплату процентів, передбачена пунктом 4.1. Генерального кредитного договору №0041/06/22-КL від 29.11.2006, відповідно до умов якого, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів (траншів) та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 (нуль цілих два десятих) процентів, що обчислюється з суми неповернутих (несвоєчасно повернутих) кредитних коштів та/або несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів за кожен день прострочення.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки, чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі №909/660/14 (3-29гс15).

Як вбачається із розрахунку позивача, доданого до позовної заяви нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання в дол. США та прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО здійснюватись у національній валюті України відповідно до курсу долара США та ЄВРО за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Судом встановлено, що визначені позивачем курс долара США та курс ЄВРО за кожен день прострочення є вірними.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені здійснено за загальний період з 31.03.2014 по 31.03.2017. При цьому, в загальному періоді нарахування, позивач здійснював нарахування пені на заборгованість за кожну частину платежу окремо протягом шести місяців та виключав кожні шість місяців попередній прострочений платіж, додаючи наступний. Тобто, нарахування пені у загальному періоді з 31.03.2014 по 31.03.2017 було здійснене за періодами згідно із графіку прострочення, а саме: з 31.03.2014 по 30.09.2014, з 30.06.2014 по 30.12.2014, з 30.09.2014 по 31.03.2015, з 30.12.2014 по 30.06.2015, з 31.03.2015 по 30.09.2015, з 30.06.2015 по 30.12.2015, з 30.09.2015 по 30.03.2016, з 30.12.2015 по 30.06.2016, з 31.03.2016 по 30.09.2016, з 30.06.2016 по 30.12.2016, з 30.09.2016 по 31.03.2017, з 30.12.2016 по 31.03.2017, та за 31.03.2017.

Перевіривши розрахунки пені за прострочення виконання зобов'язання в дол. США та прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО, суд встановив, що суми пені є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то стягненню підлягають пені за прострочення виконання зобов'язання в дол. США у сумі 92 210,34 грн. та пеня за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО 552 532,82 грн., у зв'язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за періоди: з 31.03.2014 по 31.03.2017, з 30.06.2014 по 31.03.2017, з 30.09.2014 по 31.03.2017, з 30.12.2014 по 31.03.2017, з 31.03.2015 по 31.03.2017, з 30.06.2015 по 31.03.2017, з 30.09.2015 по 31.03.2017, з 30.12.2015 по 31.03.2017, з 31.03.2016 по 31.03.2017, з 30.06.2016 по 31.03.2017, з 30.09.2016 по 31.03.2017, з 30.12.2016 по 31.03.2017, та за 31.03.2017.

Перевіривши розрахунок 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в дол. США у сумі 28597,04 дол. США, судом встановлено, що даний розрахунок є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО судом встановлено, що при нарахуванні 3% річних позивачем було допущено помилку, а сума 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО згідно із перерахунком суду становить 127 667,30 ЄВРО, у зв'язку із чим вимоги у цій частині є частково обґрунтованими.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч. 2 ст. 553 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Як встановлено судом вище, виконання зобов'язань за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 (а також усіма додатковими угодами та додатковими договорами до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому) забезпечене:

договором поруки №03/11 від 25 червня 2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (відповідачем 1), відповідно до умов якого відповідач 1 поручився перед кредитором за виконання Спільним українсько-англійським підприємством "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю у повному обсязі зобов'язань;

та договором поруки №11/04 від 11 квітня 2014 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТОС КАПІТАЛ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС".

При цьому, як встановлено вище, у відповідності до частини 3 додатку 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами№2 від 21.12.2011, до позивача перейшли права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" згідно із договором поруки №03/11 від 25.06.2011.

Судом також встановлено, що додаткові угоди до договору поруки №03/11 від 25.06.2011 після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 21.12.2011 та після договору про встановлення порядку виконання грошових зобов'язань від 02.12.2013 не укладалися, однак після укладення вказаних договорів нарахування відсотків за користування кредитними коштами не здійснювалось, жодних угод до Генерального кредитного договору №0041/06/22-КL від 29.11.2006, в тому числі про збільшення обсягу зобов'язання, не укладалось. Крім того, умовами договору поруки відповідач 2 поручився перед кредитором за виконання відповідачем 1 зобов'язань за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 щодо повернення кредитних коштів в розмірі 7 507000,00 ЄВРО та 1736146,90 доларів США, та сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами в розмірі, передбаченому кредитним договором (з усіма додатковими угодами до нього).

Судом не встановлено обставин, що у відповідності до ст. 559 ЦК України можуть бути підставою для припинення поруки за договорами поруки №03/11 від 25.06.2011 та №11/04 від 11.04.2014. Доказів протилежного суду не надано.

Вказаними договорами поруки визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання боржник (відповідач 1) та поручитель за договором поруки №03/11 від 25.06.2011 (відповідач 2) та за договором поруки №11/04 від 11.04.2014 (відповідач 3) несуть перед позивачем солідарну відповідальність.

При цьому, обсяг відповідальності поручителя за договором поруки №11/04 від 11.04.2014 (відповідача 3) обмежений сумою еквівалентній 100000,00 грн. на дату пред'явлення вимоги про погашення заборгованості та/або позову.

З урахування наведеного, оскільки розмір невиконаного зобов'язання за Генеральним кредитним договором №0041/06/22-КL від 29.11.2006 підтверджується матеріалами справи та відповідача не спростований, порука відповідачів 2, 3 не припинена, вимоги про солідарне стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Водночас, згідно із заявлених позивачем вимог вбачається, що позивач заявив до стягнення 100000,00 грн. лише з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" та не вирахував зазначену суму із суми заборгованості, що стягнута з відповідачів 1, 2 солідарно, що свідчить про подвійне стягнення боргу у сумі 100 000,00 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що позивачем не було самостійно визначено з якої суми боргу слід здійснити вирахуванням 100 000,00 грн., суд вважає за необхідне здійснити таке вирахування з суми заборгованості у доларах США.

Так, згідно із договором поруки №11/04 від 11.04.2014, обсяг відповідальності відповідача 3 обмежений сумою еквівалентній 100 000,00 грн. на дату пред'явлення вимоги про погашення заборгованості та/або позову.

Як вбачається із витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень та оглянутого в судовому засіданні оригіналу повідомлення про вручення поштового відправлення, вимога позивача вих. №29/03 від 29.03.2017 до ТОВ "АВУАР-СЕРВІС" отримана останнім 08.04.2017.

Станом на 08.04.2017 офіційний курс гривні до долара США складав 27,1003 грн. за 1 долар. Отже, 100 000,00 грн. згідно із офіційним курсом гривні до долара США встановленого НБУ станом на 08.04.2017 були еквівалентні 3689,99 доларів США.

Таким чином, сума заборгованості у доларах США, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів 1, 2 становить 1 735 532,68 доларів США (1 739 222,67 - 3689,99).

Окрім того, з урахуванням наведеного, суд вважає, що 100 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006 слід стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС", Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР". При цьому, виклад резолютивної частини у такій редакції не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки Спільне українсько-англійське підприємство "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" та Товариство з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" визначені позивачем як солідарні відповідачі у даній справі.

В силу приписів статті 55 Господарського процесуального кодексу України, ціна позову у позовах про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

В пункті 3.4. постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що при визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами. У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову. За змістом згаданого припису пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви: для нерезидентів - в іноземній валюті (за їх бажанням), для інших платників - у гривнях, у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Також, приписами частини 1 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Отже, еквівалент в гривнях заявленої позивачем до стягнення заборгованості слід визначати за офіційним курсом валют, визначеним Національним банком України, станом на день сплати судового збору (18.04.2017), оскільки дата подання позову (24.04.2017) відрізняється від дати сплати судового збору.

Таким чином, згідно із викладеним, стягненню солідарно з Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" підлягає заборгованість по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006:

основну заборгованість у розмірі 1 735 532,68 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 46 533 202,90 грн.,

3% річних у розмірі 28 597,04 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 766 745,50 грн.,

пеню за прострочення виконання зобов'язання в доларах США у розмірі 92 210,34 грн.,

основну заборгованість у розмірі 7 508 539,53 ЄВРО, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 214 002 522,00 грн.,

3% річних у розмірі 127 667,30 ЄВРО, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 3 638 673,55 грн.

пеню за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО у розмірі 552 532,82 грн.,

Також, стягненню солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС", Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" в рахунок погашення заборгованості по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006 підлягає сума суму боргу у розмірі 100 000,00 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" суд задовольняє частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім того, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України"), то розмір судового збору та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи розподіляється між відповідачами порівну (за вимоги про стягнення 100 000,00 грн. від відповідачами 1, 2, 3; за вимогу про стягнення заборгованості, пені та 3% річних - між відповідачами 1, 2).

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ідентифікаційний код 30887609) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ідентифікаційний код 37425075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (01010, м. Київ, вулиця Суворова, будинок 7, літера "А", ідентифікаційний код 37700941) заборгованість по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006: основну заборгованість у розмірі 1 735 532,68 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 46 533 202,90 грн., 3% річних у розмірі 28 597,04 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 766 745,50 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання в доларах США у розмірі 92 210,34 грн., основну заборгованість у розмірі 7 508 539,53 ЄВРО, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 214 002 522,00 грн., 3% річних у розмірі 127 667,30 ЄВРО, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 становить 3 638 673,55 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання в ЄВРО у розмірі 552 532,82 грн.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" (03680, м. Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 34, корпус 4, ідентифікаційний код 38916846), Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ідентифікаційний код 30887609) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ідентифікаційний код 37425075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (01010, м. Київ, вулиця Суворова, будинок 7, літера "А", ідентифікаційний код 37700941) в рахунок погашення заборгованості по Генеральному кредитному договору №0041/06/22-KL від 29.11.2006 суму боргу у розмірі 100 000,00 грн.

Стягнути з Спільного українсько-англійського підприємства "Західна нафтова група" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ідентифікаційний код 30887609) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (01010, м. Київ, вулиця Суворова, будинок 7, літера "А", ідентифікаційний код 37700941) витрати зі сплати судового збору у розмірі 109 118,18 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ідентифікаційний код 37425075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (01010, м. Київ, вулиця Суворова, будинок 7, літера "А", ідентифікаційний код 37700941) витрати зі сплати судового збору у розмірі 109 118,18 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВУАР-СЕРВІС" (03680, м. Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 34, корпус 4, ідентифікаційний код 38916846) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантос Капітал" (01010, м. Київ, вулиця Суворова, будинок 7, літера "А", ідентифікаційний код 37700941) витрати зі сплати судового збору у розмірі 27,39 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 13.06.2017.

Суддя С.О. Турчин