КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 910/8372/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Безарова К.О., Савчук Д.В.;

відповідача-1: Архіпов О.Ю.;

відповідача-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.04.2017

у справі №910/8372/16 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери"

до 1) Компанії Свіспорт Інтернешнл Лтд. (Swissport International Ltd.)

2) Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників

України"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське об'єднання "Лавринович і Партнери" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Компанії Свіспорт Інтернешнл Лтд. (Swissport International Ltd.) (далі - відповідач-1) та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" (далі - відповідач-2) вчинити певні дії, а саме:

- зобов'язати відповідача-1 не поширювати конфіденційну інформацію щодо умов та процесу виконання договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, укладеного між відповідачем-1 та позивачем, зазначену у скарзі до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 09.06.2015 на неправомірні дії адвоката, скарзі до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.07.2015 та зверненні від 08.09.2015 до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" про порушення членом Асоціації етичних правил правника;

- зобов'язати відповідача-1 відкликати документи, які містять конфіденційну інформацію щодо умов та процесу виконання договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, укладеного між відповідачем-1 та позивачем, а саме: скаргу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 09.06.2015 на неправомірні дії адвоката, скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.07.2015 та звернення від 08.09.2015 до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" про порушення членом Асоціації етичних правил правника;

- зобов'язати відповідача-2 не поширювати конфіденційну інформацію щодо умов та процесу виконання договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, укладеного між відповідачем-1 та позивачем;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача разове грошове стягнення у розмірі 10,00 грн. замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта інтелектуальної власності;

- стягнути з відповідача-2 на користь позивача разове грошове стягнення у розмірі 10,00 грн. замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта інтелектуальної власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами було розголошено конфіденційну інформацію щодо умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, а також щодо процесу виконання названого договору.

Відповідач-1 проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та непідтвердженості вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач-1 зазначав про те, що позивач невірно тлумачить умови укладеного з відповідачем-1 договору та дійшов помилкового висновку, що відповідно до умов п.11.1 цього договору відповідач-1 взяв на себе зобов'язання не поширювати отриману від позивача інформацію. Окрім того, відомості, які позивач вважає розголошеними, знаходяться у відкритому доступі в мережі Інтернет завдяки власним діям позивача (у Єдиному державному реєстрі судових рішень), а заяви відповідача-1 не можуть бути кваліфіковані як "розголошення інформації".

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, явку свого представника не забезпечив, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі №910/8372/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі №910/8372/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час вирішення спору місцевим господарським судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2017 апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.06.2017.

07.06.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами доводів скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

08.06.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 08.06.2017 представники позивача підтримали апеляційну скаргу з урахуванням додаткових письмових пояснень до неї, просили суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі №910/8372/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні 08.06.2017 представник відповідача-1 заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених в письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача-2 у судове засідання 08.06.2017 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь в судовому засіданні господарського суду є правом, а не обов'язком учасника судового процесу, яким він користується на власний розсуд, суд задовольнив вищевказане клопотання третьої особи.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу без участі представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 08.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача-1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

08.11.2012 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем-1, як замовником, було укладено договір №08/11-01 про надання юридичних послуг (том справи - 1, аркуші справи - 23-33), за умовами якого (п.1.1) виконавець зобов'язується надати замовнику юридичні послуги (далі - послуги), які визначені в п.1.2 цього договору, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх своєчасно і в повному обсязі згідно з умовами цього договору.

В п.11.1 вищезгаданого договору передбачено, що виконавець усвідомлює, що вся інформація, надана йому або отримана ним іншим способом у зв'язку з цим договором, окрім факту укладення цього договору, є конфіденційною і не підлягає розголошенню третім сторонам, ані усно, ані в письмовому вигляді, а у випадку, коли виконання робіт буде вимагати такого розголошення, дозвіл замовника має бути отриманий заздалегідь, а розкриття здійснюватиметься лише в необхідному обсязі з отриманням виконавцем там, де це можливо, згоди третіх осіб про поширення на них положень цього договору щодо конфіденційності. Аналогічно, інформація, надана в процесі виконання цього договору виконавцем, не підлягає розголошенню третім сторонам без отримання на це попереднього дозволу.

05.06.2013 між позивачем та відповідачем-1 було укладено додатковий договір №3 до договору про надання юридичних послуг №08/11-01 від 08.11.2012 (том справи - 1, аркуші справи - 34-37).

За твердженням позивача, в порушення умов договору про надання юридичних послуг №08/11-01 від 08.11.2012 відповідачем-1 було здійснено розголошення конфіденційної інформації шляхом подання:

- Голові та членам дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області скарги від 09.06.2015 на неправомірні дії адвоката;

- Голові та членам Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скарги на Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.07.2015;

- Голові та членам Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" звернення від 08.09.2015.

Позивач вважає, що відповідачем-1 у зв'язку з поданням вище перелічених документів було розголошено конфіденційну інформацію про умови укладеного з позивачем договору про надання юридичних послуг №08/11-01 від 08.11.2012 та про процес виконання цього договору.

Окрім того, за твердженням позивача, відповідачем-2 також було розголошено вищевказану конфіденційну інформацію, яка надійшла від відповідача-1, серед членів своєї Етичної комісії та серед інших працівників свого апарату, що підтверджується протоколом №11 засідання Етичної комісії відповідача-2 від 12-16 листопада 2015, складеного за результатами розгляду звернення відповідача-1 про порушення ОСОБА_5 етичних правил правника. При цьому, розголошувалась інформація про умови укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору, процес його виконання, інформація щодо ходу ведення переговорів та інших взаємовідносин сторін стосовно умов цього договору, а також погашення заборгованості за юридичні послуги.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просив суд:

- зобов'язати відповідача-1 не поширювати конфіденційну інформацію щодо умов та процесу виконання договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, укладеного між відповідачем-1 та позивачем, зазначену у скарзі до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 09.06.2015 на неправомірні дії адвоката, скарзі до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.07.2015 та зверненні від 08.09.2015 до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" про порушення членом Асоціації етичних правил правника;

- зобов'язати відповідача-1 відкликати документи, які містять конфіденційну інформацію щодо умов та процесу виконання договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, укладеного між відповідачем-1 та позивачем, а саме: скаргу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 09.06.2015 на неправомірні дії адвоката, скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.07.2015 та звернення від 08.09.2015 до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" про порушення членом Асоціації етичних правил правника;

- зобов'язати відповідача-2 не поширювати конфіденційну інформацію щодо умов та процесу виконання договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг, укладеного між відповідачем-1 та позивачем;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача разове грошове стягнення у розмірі 10,00 грн. замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта інтелектуальної власності;

- стягнути з відповідача-2 на користь позивача разове грошове стягнення у розмірі 10,00 грн. замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта інтелектуальної власності.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як уже зазначалося вище, спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачами було розповсюджено конфіденційну інформацію відносно умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг та процес його виконання.

З цього приводу судом було з'ясовано, що відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію", в ст. 21 якого передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація, доступ до якої обмежено юридичною особою. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами п.11.1 договору від 08.11.2012 №08/11-01 про надання юридичних послуг відповідач-1 зобов'язався не розголошувати третім особам інформацію, отриману від позивача у процесі виконання названого Договору, без отримання на це попереднього дозволу позивача. При цьому, конфіденційною інформацією визнається вся інформація, надана відповідачу-1 або отримана ним у зв'язку з цим договором, окрім факту його укладення, а також інформація, надана відповідачу-1 в процесі виконання вказаного договору позивачем.

Позивач вважає, що відповідач-1 розповсюдив конфіденційну інформацію внаслідок подання низки скарг та звернень, а саме:

- Голові та членам дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області скарги від 09.06.2015 на неправомірні дії адвоката;

- Голові та членам Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скарги на Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.07.2015;

- Голові та членам Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" звернення від 08.09.2015.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначав про те, що відмовивши у задоволенні позову, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права щодо захисту прав на інформацію, оскільки не захистив право позивача на зберігання та захист інформації шляхом задоволення його позову, а також безпідставно звільнив відповідачів від відповідальності за поширення конфіденційної інформації (комерційної таємниці).

З цього приводу необхідно зазначити, що згідно з нормами ст. ст. 40, 53 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації (аналогічна правова позиція наведена в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 (із змінами та доповненнями) "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Рішенням Конституційного суду України від 10.04.2003 №8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) зазначено, зокрема, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом ч.1 ст. 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

За умовами укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору (п.1.2 в редакції додаткового договору №3 від 05.06.2013) позивач, як виконавець, зобов'язався надати відповідачу-1, як замовнику послуги, пов'язані із представництвом і захистом інтересів відповідача-1 у Вищому господарському суді України, який розглядатиме справу №5011-62/8101-2012, а саме: здійснити аналіз справи, скласти всі необхідні процесуальні документи та подати їх до суду, прийняти участь в судовому засіданні при розгляді даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є адвокатським об'єднанням.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно зі ст. 15 названого Закону адвокатське об'єднання є юридичною особою, створеною шляхом об'єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об'єднання. Від імені адвокатського об'єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об'єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об'єднання.

Порядок ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката визначений ст. 36 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", в якій передбачено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Не допускається зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у тому числі ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав, і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката у зв'язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. Дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).

Місцевим господарським судом було встановлено, що відповідно до п.п.3.1, 6.1 Положення "Про Етичну комісію Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України", затвердженого рішенням Правління Асоціації правників України від 13.06.2013, члени Етичної комісії для здійснення своїх функцій мають право, зокрема, перевіряти дійсність обставин, зазначених в зверненні, щодо порушення членом Асоціації Етичних правил правника. Будь-яка особа може подати до Етичної комісії звернення про порушення членом Асоціації Етичних правил правника.

Тобто, вказані вище правила розповсюджуються і на позивача та його керівника - ОСОБА_5, оскільки останній являється адвокатом та на момент звернення відповідачем-1 до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" ОСОБА_5 був членом цієї громадської організації.

Відносно звернення відповідача-1 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргами, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що таке звернення є реалізацією конституційного права на звернення до компетентних органів та захист прав скаржників (аналогічна правова позиція наведена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.06.2016 у справі №522/2074/15ц, від 16.02.2016 у справі №6-4031ск16, від 20.04.2015 у справі №6-1162зп15, від 24.12.2014 у справі №6-37277св14 та від 16.02.2012 у справі №6-7343ск12).

При цьому колегією суддів враховано, що в силу вимог законодавства, зокрема, вищезгаданої ст. 36 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" реалізація конституційного права на звернення до компетентних органів за захистом у формі подання скарги до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або заяви до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" вимагає належного обґрунтування, насамперед документального, у зв'язку з чим відповідач-1 в своїх зверненнях (скаргах та заяві) зазначив відомості про укладений з позивачем договір, а також додав копії цього договору виключно з метою обґрунтування вимог власних скарг та звернень.

Таким чином, викладені в зверненні та скаргах відповідача-1 відомості є підставою для їх перевірки компетентними органами та не можуть бути кваліфіковані як поширення або розголошення конфіденційної інформації.

Відносно посилання позивача на те, що відповідачами було здійснено саме розголошення конфіденційної інформації, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи (аналогічна правова позиція викладена в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 (із змінами та доповненнями) "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

З наведеного випливає, що навіть без врахування норм ст. 40 Конституції України щодо реалізації конституційного права на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, подання заяви із зазначенням певних відомостей для їх перевірки до компетентного органу не може бути розцінене як розголошення або поширення інформації.

В своїй апеляційній скарзі позивач послався на практику Європейського суду з прав людини. Однак наведені позивачем рішення не мають жодного відношення до предмету дослідження та обставин справи №910/8372/16. Так у справі «Штолль проти Швейцарії» ((Stoll v. Switzerland), заява №69698/01, п. 101, ECHR 2007-V) обставини стосуються публікації журналістом у пресі конфіденційної доповіді швейцарського посла у Сполучених Штатах Америки, невідомим чином отриманою журналістом, накладення штрафу на якого Європейський Суд з прав людини визнав правомірним і законним. У справі «Швидка проти України» (Заява №17888/12) обставини стосуються вираження громадянкою України Швидкою Г.М. політичних поглядів.

Відносно посилання позивача на порушення відповідачем-1 умов п.11.1 договору №08/11-01 від 08.11.2012 про надання юридичних послуг судом було встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту п.11.1 укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору №08/11-01 від 08.11.2012 про надання юридичних послуг, обмеження щодо розголошення конфіденційної інформації напряму стосуються саме виконавця послуг, тобто позивача, тоді як відповідача-1 не віднесено до суб'єктного складу осіб, на яких поширюються положення п.11.1 названого договору.

По суті умови п.11.1 укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору направлені на захист прав відповідача-1, як клієнта позивача, що в свою чергу кореспондується з нормами ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка визначає, що адвокатською таємницею є будь-яка інформація, що стала відома адвокату, помічнику адвоката, стажисту адвоката, особі, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, про клієнта, а також питання, з яких клієнт (особа, якій відмовлено в укладенні договору про надання правової допомоги з передбачених цим Законом підстав) звертався до адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об'єднання, зміст порад, консультацій, роз'яснень адвоката, складені ним документи, інформація, що зберігається на електронних носіях, та інші документи і відомості, одержані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності. Обов'язок зберігати адвокатську таємницю поширюється на адвоката, його помічника, стажиста та осіб, які перебувають у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням, а також на особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання зобов'язані забезпечити умови, що унеможливлюють доступ сторонніх осіб до адвокатської таємниці або її розголошення.

Позивач зазначав про те, що відповідачем-1 було розголошено конфіденційну інформацію щодо змісту договору №08/11-01 від 08.11.2012 про надання юридичних послуг, яка водночас є комерційною таємницею - належним позивачу об'єктом інтелектуальної власності. В обґрунтування вказаних доводів позивач послався на свій наказ від 06.04.2012 «Про порядок дотримання режиму комерційної таємниці при здійсненні професійної діяльності Адвокатським об'єднання «Лавринович і Партнери» (том справи - 1, аркуші справи - 97-98).

Передусім необхідно зазначити, що в укладеному між позивачем та відповідачем-1 договорі не мітиться посилання на вищевказаний наказ та про прийняття сторонами договору на себе обов'язку дотримуватися встановлених даним наказом обмежень.

Окрім того, позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про ознайомлення відповідача-1 з наказом позивача від 06.04.2012 (надіслання чи вручення наказу).

Як уже зазначалося вище, у розумінні ч.2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» ознакою конфіденційності інформації є обмеженість доступу до неї фізичною або юридичною особою, а також її поширення лише за бажанням такої особи у визначеному нею порядку і за передбачених нею умов.

В ст. 505 Цивільного кодексу України визначено, що комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Таким чином, секретність в даному випадку означає, що інформація не є загальнодоступною та невідома широкому колу осіб. Така інформація не знаходиться у відкритому доступі, а має статус обмеженої в доступі.

Водночас, в процесі судового розгляду було з'ясовано, що конфіденційна інформація, яка в той же час, на думку позивача, є комерційною таємницею, знаходиться у відкритому доступі в мережі Інтернет.

Так у серпні 2014 року Адвокатське об'єднання "Лавринович і Партнери" (позивач у справі №910/8372/16) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії Свіспорт Інтернешнл Лтд. (Swissport International Ltd.) (відповідач-1 у справі №910/8372/16) про стягнення 319 831,51 дол. США заборгованості за договором №08/11-01 від 08.11.2012.

За вказаним позовом було порушено провадження у справі №910/17394/14 і винесено низку судових рішень місцевим господарським судом та судами апеляційної і касаційної інстанції, в тому числі і за результатами нового розгляду цієї справи. Як вбачається зі змісту названих судових рішень, судами, зокрема, досліджувалися умови договору №08/11-01 від 08.11.2012 та процес його виконання.

Однак, як уже зазначалося вище, у межах справи №910/8372/16 позивач (Адвокатське об'єднання "Лавринович і Партнери") стверджував про розповсюдження відповідачем-1 (Компанією Свіспорт Інтернешнл Лтд. (Swissport International Ltd.)) конфіденційної інформації про умови договору №08/11-01 від 08.11.2012 (його предмет, вартість юридичних послуг та порядок розрахунків між сторонами, тощо), а також процес виконання цього договору.

З наведеного вбачається, що у судових рішеннях у справі №910/8372/16 міститься інформація, яку сам позивач визначив як конфіденційну і комерційну таємницю. При цьому колегією суддів враховано, що обмеження, встановлені у п.11.1 договору №08/11-01 від 08.11.2012 щодо розповсюдження конфіденційної інформації стосується безпосередньо позивача, як виконавця юридичних послуг.

Окрім того, аналогічна інформація досліджувалася під час розгляду цивільної справи №640/21733/15 за позовом Адвокатського об'єднання «Лавринович і партнери» до Марка Скіннера, Йоханнеса Спіндлера (посадових осіб Компанії Свіспорт Інтернешнл Лтд.) та Бєлостоцького Михайла Леонідовича (представника Компанії Свіспорт Інтернешнл Лтд. за довіреністю) про спростування недостовірної інформації, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17.10.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2016, у задоволенні названого позову відмовлено.

Таким чином, інформація щодо договору №08/11-01 від 08.11.2012, його умов, ціни, виконання, як на момент подання відповідачем-1 заяви до Етичної комісії Всеукраїнської громадської організації "Асоціація правників України" та скарг до дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області і Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, так і на сьогоднішній день є загальнодоступною, а відтак будь-яка особа може ознайомитися з цією інформацією, яку позивач вважає конфіденційною, оскільки така інформація міститься у судових рішеннях, розміщених у відкритому доступі в мережі Інтернет в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

До того ж, відповідно до наданих суду пояснень, позивач жодного разу не попередив відповідача-1, як свого клієнта, про те, що зміст договору №08/11-01 від 08.11.2012 про надання юридичних послуг та надана в процесі його виконання позивачем інформація є конфіденційною. Жодних повідомлень з цього приводу ані під час укладення вказаного договору, ані в процесі його виконання від позивача до відповідача-1 не надходило. Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, документально непідтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог та доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі №910/8372/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі №910/8372/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8372/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко