РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа №910/6044/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «F&C REALTY»

До: 1. Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо»

Про визнання договору недійсним

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Барсук О.О.

Від відповідача-1: Євтушенко С.В., Дмитраш О.З.

Від відповідача-2: Складаний В.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «F&C REALTY» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги, укладеного між відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 10.02.17. за реєстровим номером № 195.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.17. порушено провадження у справі № 910/6044/17 та призначено її до розгляду на 11.05.17.

11.05.17. відповідачем-2 через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

За результатами судового засідання 11.05.17. розгляд справи було відкладено на 07.06.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

06.06.17. відповідачем-1 через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 07.06.17. позивачем підтримано свої вимоги, відповідачі проти позову заперечували.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/6044/17.

В судовому засіданні 07.06.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.17. між відповідачем-1 (Банк) та відповідачем-2 (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. за реєстровим номером № 195 (далі - Договір), відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2016-12-19-000050 від 18.01.17. (Протокол торгів).

Відповідно до п. 1 Договору, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов'язки Боржників, за договором про кредитну лінію у формі овердрафту, договором про відновлювану кредитну лінію, договором іпотеки, договором застави товарів в обороті, договором поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі тау порядку, визначених цим Договором,

Згідно з п. 2 Договору, за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов'язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов'язань, тощо. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Банк та Новий кредитор зобов'язані повідомити Боржників про відступлення права вимоги за Основними договорами протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним Основним договором. Сторони погоджуються, що, відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України, Новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв'язку із неповідомленням або несвоєчасним/неналежним повідомленням Боржників про відступлення Прав вимоги за Основними договорами на підставі цього Договору, у зв'язку із чим виконання Боржниками зобов'язань за Основними договорами на користь Банку, у тому числі надходження на користь Банку грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань за Основними договорами, до моменту повідомлення відповідного із Боржників про відступлення Прав вимоги на підставі цього Договору вважається належним виконанням відповідним із Боржників зобов'язань за Основними договорами. Новий кредитор також погоджується, що Банк не відповідає перед Новим кредитором, якщо одержані Новим кредитором від Боржників суми за Основними договорами будуть меншими від сум, які очікував отримати від Боржників Новий кредитор при укладенні цього Договору, в тому числі меншими від сум, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, або сплачених Новим кредитором Банку за цим Договором (п. 3 Договору).

У відповідно до додатку № 1 до Договору Банком відступлено Новому кредитору, крім іншого, право вимоги до позивача за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 639v-01-07 від 27.03.07., укладеним між позивачем та відповідачем-1, додатковими угодами до нього, за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 966-01-05 від 25.05.05., укладеним між позивачем та відповідачем-1, додатковими угодами до нього.

Матеріали справи містять Повідомлення про відступлення права вимоги № 58 від 13.02.17. та Повідомлення про відступлення права вимоги № 3-243400/962 від 15.02.17., яким відповідачі повідомили позивача про відступлення права вимоги в тому числі і за вказаними кредитними договорами.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги, укладеного між відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 10.02.17. за реєстровим номером № 195, позивач посилається на те, що:

- позивачем 25.01.17. - 01.02.17. було погашено заборгованість за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 966-01-05 від 25.05.05., що стало підставою для припинення кредитного зобов'язання, отже, на думку Приватного акціонерного товариства «F&C REALTY», за оспорюваним правочином було передано неіснуючу вимогу до боржника;

- відповідачем-1 при укладення оспорюваного правочину порушено вимоги п. 8.2 Договору про невідновлювальну кредитну лінію № 966-01-05 від 25.05.05. та Договору про невідновлювальну кредитну лінію № 639v-01-07 від 27.03.07. шляхом розголошення конфіденційних відомостей.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків.

При цьому, обставини, на які посилається позивач, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання укладеного між відповідачами договору недійсним.

Відповідно до ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому судом враховано, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.16. № 1153 було затверджено ліквідаційну масу відповідача-1 та в порядку ст. 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» розпочато підготовку до реалізації та реалізацію майна Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом відкритих торгів (аукціону), які відбулись 18.01.17. та за результатами яких переможцем визнано відповідача-2. Саме за результатами вказаних торгів і було укладено оспорюваний правочин відступлення прав вимоги.

Отже, навіть за умови здійснення позивачем 25.01.17. - 01.02.17. проплат в погашення заборгованості за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 966-01-05 від 25.05.05., Банком Новому кредитору було передано існуючу вимогу до боржника. При цьому судом враховано, що станом на день розгляду даної справи між сторонами існує спір щодо наявності та розміру заборгованості позивача перед відповідачем-2 за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 966-01-05 від 25.05.05.

Далі, приписами п. 8.2 Договору про невідновлювальну кредитну лінію № 966-01-05 від 25.05.05. та Договору про невідновлювальну кредитну лінію № 639v-01-07 від 27.03.07. визначено, що зміст договорів та відомості про фінансові операції, які проводяться за цими договорами, визнаються сторонами конфіденційними та не підлягають розголошенню без згоди обох сторін, за винятком випадків, передбачених законом.

Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону (ст. 61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»).

Положеннями ч. 6 ст. 62 вказаного Закону встановлено, що Банк має право розкривати інформацію, що містить банківську таємницю, особі (в тому числі яка уповноважена діяти від імені держави), на користь якої відчужуються активи та зобов'язання банку при виконанні заходів, передбачених програмою фінансового оздоровлення банку, або під час здійснення процедури ліквідації.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.15. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.15.№ 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Отже, в рамках ліквідаційної процедури відповідача-1 відбулися електронні торги, за результатами яких і було укладено Договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 10.02.17. за реєстровим номером № 195, на виконання якого відповідачем-1 було передано відповідачу-2 за актом приймання-передачі документи, які стосуються відступлених вимог.

При цьому, відповідно до п. 9 Договору Новий кредитор зобов'язується не розголошувати інформацію, яка становить банківську таємницю або персональні дані, які були отримані Новим кредитором на виконання або у зв'язку з виконанням цього Договору, крім випадків, коли необхідність такого розголошення прямо встановлена чинним законодавством.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 10.02.17. за реєстровим номером № 195.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, у зв'язку з чим позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими, а тому вони задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.17.

Суддя Т.М. Ващенко