ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р.Справа № 922/1517/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 4602,85 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_2.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 (далі - відповідач) звернувся КЗ "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення грошового зобов'язання в сумі 1194,92 грн., три відсотки річних в сумі 152,74 грн., індекс інфляції в сумі 3255,19 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки №16, що був укладений між сторонами 12.04.2017, щодо своєчасної поставки товару за вказаним договором. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 30.05.2017 о 10:45.

29.05.2017 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, відповідач вказує на те, що заявку на поставку товару було зроблено позивачем у телефонному режимі не 13.04.2017, як вказує позивач, а 14.04.2017; 20.04.2017 відповідач зробив поставку товару у кількості 2000,00 кг. цукру на загальну суму 31180,00 грн. та письмово звернувся до відповідача про вимушене підвищення ціни на товар у зв'язку із коливанням ринкових цін на продукти харчування, що в подальшому підтверджувалось відповідною довідкою Головного управління статистики у Дніпропетровські області, і запропонував укласти відповідну додаткову угоду до договору, що не заперечується позивачем. Проте, позивач вказану пропозицію відхилив з незрозумілих відповідачу причин. Позивач продовжував наполягати на виконанні зобов'язання на умовах, які були заздалегідь невигідні відповідачу, оскільки середні ринкові ціни на предмет договору цукор є значно вищими у порівняні з ціною відповідача за договором, а саме: ціна відповідача за договором - 15,59 грн./кг. середня ціна за даними Головного управління статистики за березень - 17,62 грн./кг, за квітень - 17,93 грн./кг. Таким чином, прослідковується тенденція до збільшення середніх споживчих цін, що в свою чергу унеможливлює виконання поставки відповідачем товару за ціною, що діяла па момент укладання договору, оскільки є вкрай невигідною та збитковою операцією. 27.04.2017, позивач надіслав досудове попередження, яким залишив без реагування лист відповідача від 20.04.2017 про необхідність перегляду ціни за одиницю товару в зв'язку із ринковим коливанням цін. Лист від 21.04.2017 за №613 відповідач не отримував, та з його змістом ознайомився лише в складі додатків до позовної заяви позивача. Відповідач, 03.05.2017 повторно звернувся листом про необхідність перегляду ціни за одиницю товару, проте, таке звернення було залишено без уваги позивачем. Крім того, відповідач 10.05.2017 листом письмово звернувся до позивача щодо вирішення питання про розірвання договору у зв'язку з відсутністю компромісу що вирішення питання про зміну ціни за одиницю товару за договором. Проте, і вказане звернення позивач залишив без уваги, вирішивши звернутись до господарського суду з даною позовною заявою. Надані заперечення та додані до них докази досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 30.05.2017 розгляд справи був відкладений до 07.06.2017 до 11:45. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Присутній у судовому засіданні 07.06.2017 представник відповідача проти позову заперечував, з підстав викладених у поданих запереченнях та просив суд відмовити в його задоволенні.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

12 квітня 2017 року між Комунальним закладом "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) був укладений договір поставки продукції № 16 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовникові товари, зазначені в специфікації (додаток № 1) до договору, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару : ДК021:2015: 15830000-5 - Цукор і супутня продукція (цукор) (п. 1.2 договору).

Згідно п. 3.1 договору, загальна сума договору становить: 106 012 грн. 00 коп. (сто шість тисяч дванадцять грн., 00 коп.) без ПДВ.

У пункті 3.2 договору сторони погодили, що ціни постачальника за надані товари залишаються незмінними на весь час дії договору, крім випадку їх зміни на ринку України, підтвердженої відповідними документами. В такому разі зміна цін здійснюється згідно ст. 651, 653 Цивільного Кодексу України в межах загальної суми договору, і лише на підставі додаткового узгодження між замовником та постачальником, про що складається письмовий документ.

Відповідно до п. 4.1 договору, постачання товару здійснюється за рахунок постачальника, на основі як усної, так і письмової (за необхідності) заявки, зробленої замовником, протягом 3 робочих днів з моменту отримання заявки. Місце поставки: м. Дніпро, вул. Бехтерева, 1, Комунальний заклад "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради", склад харчоблоку, з 8-00 год. до 16-00 год. Строк поставки товару: з моменту укладання договору до 31 грудня 2017 року. Термін поставки: одноразово, згідно заявки.

У разі виникнення потреби зміни ціни за одиницю товару -- постачальник готує та надсилає листа на ім'я замовника з пропозицією щодо внесення змін до договору. Пропозиція в обов'язковому порядку повинна містити обґрунтування потреби внесення змін стосовно збільшення ціни за одиницю товару та підтвердження відповідності рівня цій діючим ринковим цінам (п. 11.2 договору).

Як стверджує позивач у позові, 13.04.2017, відповідно до п. 4.1. договору ним була зроблена заявка на поставку цукру, відповідно до договору у кількості 6800 кг.

Втім, відповідач, в порушення строків поставки обумовлених у договорі (3 робочих дні) поставив позивачу 2000 кг. цукру та надіслав додаткову угоду до договору стосовно підвищення ціни на одиницю товару шляхом збільшення на 10% без збільшення суми договору зі зміною специфікації без підтвердження відповідності рівня цін діючим ринковим цінам.

21.04.2017 позивач надіслав відповідачу листа за №613 в якому наполягав на поставці цукру у кількості 4800 кг. в строк до 25.04.2017.

27.04.2017 позивач направив на адресу відповідача досудове попередження за №631, в якому вказував на те, що у разі не невиконання договору буде вимушений звернутися до суду.

03.05.2017 відповідач направив на адресу позивача листа (разом з додатковою угодою та специфікацією до договору у новій редакції та лист Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 10.04.2017 за №04-26/285 про споживчі ціни на продукти харчування) з пропозицією внести зміни до договору, а у випадку незгоди запропонував розірвати спірний договір у зв'язку з істотною зміною обставин, що робить неможливим його виконання.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку у зв'язку з чим останній й звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази розірвання або визнання недійсним у встановленому законодавством порядку спірного договору поставки, суд дійшов висновку, що, відповідно до статті 204 ЦК України він є діючим і таким, що створює права та обов'язки для сторін.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, у п. 4.1 договору сторони обумовили строк поставки товару - протягом 3 робочих днів з моменту отримання заявки. У судовому засіданні 07.06.2017 представник відповідача пояснив суду, що доказів того, що заявка була зроблена та отримана відповідачем 14.04.2017 він подати суду не може, оскільки заявка була зроблена у телефонному режимі.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов'язання за договором щодо своєчасної та повної поставки товару.

Згідно зі ст.ст. 193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафними санкціями, відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 8.1 договору, сторони обумовили, що у разі затримки поставки товару або поставки не у повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недопоставленого товару за кожний день затримки.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо повної та своєчасної поставки товару, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1194,92 грн. за період з 19.04.2017 по 11.05.2017.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми пені, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, він відповідає нормам чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 1194,92 грн. пені, оскільки вони є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та не спростованими відповідачем.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 152,74 грн. та інфляційних у розмірі 3255,19 грн., суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних за прострочення поставки товару не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 (61099, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, відомості про дату та рік народження в матеріалах справи відсутні) на користь Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради" (49115, м. Дніпро, вул. Бехтерева, 1, ) - 1194,92 грн. пені та 415,37 грн. судового збору.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 09.06.2017 р.

Суддя О.В. Погорелова