номер провадження справи 12/70/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 Справа № 908/1110/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1110/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат»

про стягнення 131653,62 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 18/05 від 18.05.2017 року

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» про стягнення основного боргу в сумі 117604,75 грн., пені в сумі 9961,04 грн., трьох процентів річних в сумі 1144,29 грн., інфляційних витрат в сумі 2943,54 грн. за договором поставки №ШС-29 від 20.10.2016 року.

06.06.2017 року від Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат», в порядку статей 22, 121 ГПК України, через канцелярію суду надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення суду, в якому останній визнає суму основного боргу в розмірі 117604,75 грн., щодо розрахунків пені, трьох процентів річних та інфляції заперечень також не має. Відповідач просить при прийнятті рішення суду у справі № 908/1110/17 розстрочити його виконання строком на два місяці із щомісячною оплатою у розмірі 65826,81 грн. починаючи з червня місяця 2017 року.

Через канцелярію суду 12.06.2012 року від відповідача надійшло клопотання, в якому просить суд розглянути клопотання про розстрочку виконання рішення суду від 06.06.2017 року. Відповідач повідомляє, що не може надати суду оригінали видаткових накладних та товарино-транспортних накладних, оскільки дані документи у нього відсутні.

Безпосередньо в судовому засіданні 15.06.2017 року представником позивача надані письмові пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких просить залишити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду без задоволення. Зазначає, що заборгованості відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» виникла з 30.12.2016 року і позивач має підстави вважати, що розстрочка виконання рішення суду сприятиме ухиленню від своєчасного виконання зобовязання в примусовому порядку. Звертає увагу на те, що відповідачем не надані документи, які дають змогу вважати, що з настанням зазначеного строку розстрочки у нього буде наявна фінансова можливість виконання судове рішення. Вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» має дебіторську заборгованість і затримка виконання рішення може призвести до негативних наслідків для позивача. Також, позивачем надані для долучення до матеріалів справи копій актів звіряння взаєморозрахунків.

В судовому засіданні 15.06.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 15.06.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, якій був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, позицію відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 20.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС», далі Постачальник, та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат», далі Покупець, був укладений договір поставки № ШС-29, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити харчові добавки та інгредієнти, далі Товар.

Умовами п. 1.7 Договору передбачено, що щоквартально Продавець висилає акт звірки Покупцеві на електронну адресу до з робочих днів місяця наступного за звітним і не пізніше 7 робочих днів місяця наступного за звітним отримує мого погодження або розбіжності на ел. Адресу . В разі не отримання від Покупця підписаного акту або заперечень по ньому у відправленому варіанті, або отримання акту пізніше вказаного строку, акт звірки вважається погодженим.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Договору ціна Товару встановлюється в гривнях. Асортимент, одиниці виміру товару та ціна одиниці виміру Товару визначаються сторонами у рахунках-фактурах. Вартість тари, упаковки та маркування включені у ціну Товару.

Розділом 3 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється на підставі заявки Покупця (п. 3.1). Передача Товару здійснюється зі складу Постачальника розміщеного за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. В.Чайки, буд. 16; Київська обл. смт. Ворзель, вул. Європейська, 12, у разі постачання Товару на адресу Покупця передача здійснюється за адресою вказаною у заявці на поставку Товару (п. 3.5). Приймання Товару по кількості і якості проводиться згідно супровідної документації, а також згідно інструкціям про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і Товарів народного споживання, затвердженим ухвалами Державного арбітражу при ОСОБА_2 СРСР № П-6 і № П-7 (зі змінами), на підставі транспортної накладної і встановлених в цьому Договорі якісних вимог. У разі введення в дію нових нормативних актів, регулюючих порядок приймання Товарів, діють останні (п. 3.8).

Умовами пунктів 4.1 та 4.3 Договору сторони узгодили, що оплата товару здійснюється Покупцем протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів з моменту поставки Товару в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Датою оплати Товару є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Витрати повязані з перерахуванням грошових коштів несе Покупець.

Згідно пунктів 5.1, 5.4 Договору, у випадках порушення зобовязання, що виникають з цього Договору, сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. У разі порушення строків оплати Товару, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Пунктами 7.1, 7.2 Договору сторони визначили, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017 р. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення та виконання зобовязань по даному договору, які мали місце під час дії цього Договору.

Докази розірвання вказаного договору, визнання його недійсним тощо в матеріалах справи відсутні, отже його умови є чинними на момент розгляду справи судом.

Так, на виконання умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» поставило Публічному акціонерному товариству «Мелітопольський мясокомбінат» товар на загальну суму 162604,75 грн., що підтверджується підписаними сторонами у справі видатковими накладними, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 28, 31, 34, 39, 44, 49, 52), а саме:

- № 1000 від 08.12.2016 року на суму 35848,60 грн.;

- № 1047 від 20.12.2016 року на суму 37940,35 грн.;

- № 1093 від 28.12.2016 року на суму 44966,80 грн.;

- № 29 від 17.01.2017 року на суму 22531,50 грн.;

- № 151 від 14.02.2017 року на суму 4557,00 грн.;

- № 197 від 24.02.2017 року на суму 7221,25 грн.;

- № 277 від 15.03.2017 року на суму 9539,25 грн.;

Факт прийняття відповідальною особою відповідача товару також підтверджується підписаними представниками та скріпленими печатками товариств товарно-транспортними накладними № 1000 від 08.12.2016 року, № 1047 від 20.12.2016 року, № 1093 від 28.12.2016 року, № 29 від 17.01.2017 року, № 151 від 14.02.2017 року, № 197 від 24.02.2017 року, № 277 від 15.03.2017 року, (а.с. 29-30, 32-33, 35-36, 40-41, 45-46, 50-51, 53-54), та довіреностями № Дов-0002215 від 19.12.2016 року, Дов-000096 від 17.01.2017 року, № Дов-000193 від 06.02.2017 року, № Дов-000306 від 27.02.2017 року та № Дов-000370 від 09.03.2017 року (а.с. 37-38, 42-43, 47-48, 55-56).

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткову оплату боргу позивачу за поставлений товар на загальну суму 45000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок по рахунку від 16.01.2017 року, 13.02.2017 року, 27.02.2017 року, 15.03.2017 року (а.с. 57-63).

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами була здійснена звірка взаєморозрахунків за 4 квартал 2016 року за видатковими накладними № 1000 від 08.12.2016 року, № 1047 від 20.12.2016 року та № 1093 від 28.12.2016 року, за результатами якої був складений акт, відповідально до якого у відповідача перед позивачем існувала кредиторська заборгованість у розмірі 118755,75 грн.

Також, 13.06.2016 року позивачем було надіслано на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 року по 12.06.2017 року на суму 117604,75 грн., що підтверджується описом вкладення від 13.06.2017 року та фіскальним чеком від 13.06.2017 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач в позові вказує, що відповідачем в порушення умов договору не виконані в повному обсязі зобовязання з оплати за поставлений товар у встановлений договором поставки строк, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 117604,75 грн., яку позивач і просить стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 30.12.2016 року по 11.05.2017 року в сумі 6961,04 грн. на підставі п. 5.4 Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що у разі порушення строків оплати Товару, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 30.12.2016 року по 11.05.2017 року в сумі 1144,29 грн. та інфляційні витрати в сумі 2943,54 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявна в матеріалах справи підписана з боку відповідача видаткова накладна № РН-0000283 від 29.07.2016 року), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Умови оплати за товар узгоджено в п. 4.1 Договору, яким передбачено, що оплата товару здійснюється Покупцем протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів з моменту поставки Товару в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» виконало належним чином свої зобовязання, а саме поставило товар відповідачу, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які засвідчують фактичну передачу товару Постачальником.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за Договором поставки щодо не здійснення в повному обсязі оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 117604,75 грн. підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» основного боргу в сумі 117604,75 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати поставленої продукції з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором поставки, на підставі п. 5.4 Договору, нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати продукції за загальний період з 30.12.2016 року по 11.05.2017 року на загальну суму 6961,04 грн. Зі змісту вказаного пункту Договору вбачається, що разі порушення строків оплати Товару, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині нарахованої пені в сумі 6961,04 грн. Розрахунок здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов п. 5.4. Договору, арифметичних помилок в розрахунку не виявлено.

Так, з врахуванням викладеного, загальна сума пені за прострочення оплати за поставлений товар становить 6961,04 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» пені підлягають задоволенню в сумі 6961,04 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача за загальний період з 30.12.2016 року по 11.05.2017 року три проценти річних в сумі 1144,29 грн. та інфляційні витрати в сумі 2943,54 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині нарахованих трьох процентів річних в розмірі 1144,29 грн. Розрахунок здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, арифметичних помилок в розрахунку не виявлено.

Так, з врахуванням викладеного, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати за поставлений товар становить 1144,29 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» трьох процентів річних підлягають задоволенню в сумі 1144,29 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено розрахунок позивача в частині нарахованих інфляційних витрат в сумі 2943,54 грн. Розрахунок здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» інфляційних витрат підлягають задоволенню в сумі 2943,54 грн.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1974,80 грн. покладаються на відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство «Мелітопольський мясокомбінат», відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Щодо надання розстрочки виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що протягом тривалого часу поставляв мясну продукцію контрагентам, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, в результаті чого у останніх перед ним накопичилась значна сума заборгованості, а саме сума не отриманих Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» коштів складає 770527,85 грн. При цьому зазначає, що окупація території Автономної Республіки Крим та проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції позбавили його можливості повернути свої грошові кошти у звязку з тим, що господарські відносини з підприємствами, які зареєстровані в АРК практично неможливі, стягнення коштів в судовому порядку також не є можливим через невизначеність статусу вказаної території. Поряд з цим посилається на наявність рішень Господарського суду Запорізької області та Господарського суду Харківської області, якими стягнуто на його користь кошти, але рішення не виконані. Вважає, що виконання рішення суду відразу у повному обсязі може призвести до негативних фінансових наслідків, як виникнення заборгованості перед іншими постачальниками, податків, зборів.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Законодавець визначає, що відстрочка означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Згідно з п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване приписами статті 121 ГПК України, які передбачають наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить наявність заборгованості в сумі 770527,85 грн. перед ним з боку контрагентів, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, яким останній поставляє мясну продукцію, окупацію території Автономної Республіки Крим а також проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, що позбавляє можливості повернути вказану заборгованість. Також посилається на наявність рішень Господарського суду Запорізької області та Господарського суду Харківської області, якими на його користь стягнуті кошти, але яке не виконано. Відповідач вважає, що виконання рішення суду відразу у повному обсязі може привести до негативних фінансових наслідків, таких як виникнення заборгованості перед іншими постачальниками, податків, зборів, спричинить звільнення працівників товариства.

Вказані обставини боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав наступні документи: договір № 319 від 22.03.2010 року з ТОВ «Азовчані», договір постачання № 501 від 02.02.2012 року з ПП «Виклен-Арго», договір № 34 від 14.01.2010 року з ФОП ОСОБА_3, договір постачання № 61 від 15.03.2013 року з КП «Рікон», договір постачання № 46 від 30.01.2013 року з ФОП ОСОБА_4, довідку про дебіторську заборгованість № 263-S0-S від 06.06.2017 року. Також надав копію рішень господарського суду Запорізької області від 15.12.2015 року у справі № 908/5669/15, яким стягнуто на його користь кошти, та копії постанов про повернення виконавчих документів: від 13.12.2016 року Приморського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №7/5009/3625/11 від 09.07.2012 року; від 22.08.2016 року Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області №5023/3571/11 від 12.07.2011 року, від 09.09.2016 року Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кіровоград Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області №9/210 від 04.03.2010 року, рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2017 у справі №908/3371/16, від 07.02.2017 року у справі №908/3104/16, від 09.03.2017 року у справі № 908/236/17, від 23.03.2017 року у справі № 908/2277/16, від 05.04.2017 року у справі № 908/529/17, від 18.05.2017 року у справі № 908/562/17, якими стягнуто заборгованість з відповідача на користь контрагентів.

Так, з довідки про дебіторську заборгованість № 263-S0-S від 06.06.2017 року вбачається, що у Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» станом на 06.06.2017 року існує дебіторська заборгованість, а саме:

- за договором № 34 від 14.01.2010 року з контрагентом СПД-ФО ОСОБА_3 в сумі 53200,25 грн.;

- за договором № 319 від 22.03.2010 року з контрагентом ТОВ «Азовчані» в сумі 158135,23 грн.;

- за договором № 501 від 02.02.2012 року з контрагентом ПП «Виклен-Арго» в сумі 123875,00 грн.;

- за договором № 46 від 30.01.2013 року з контрагентом ФОП ОСОБА_4 в сумі 45791,50 грн.;

- за договором № 61 від 15.03.2013 року з контрагентом КП «Рікон» в сумі 102438,00 грн.;

- за договором № 272 від 06.07.2015 року з контрагентом ТОВ «Рентасервіс» в сумі 218695,50 грн.;

- за договором № 31 від 26.01.2011 року з контрагентом СПД-ФО ОСОБА_5 в сумі 33719,33 грн.;

- за договором № 133 від 24.03.2011 року з контрагентом ПП «Селена Компані» в сумі 22302,79 грн.;

- за договором № 522 від 11.09.2009 року з контрагентом ТОВ «ДК Імперія Смаку» в сумі 12370,25 грн. Разом дебіторська заборгованість становить 770527,85 грн.

Однак, вказану довідку суд оцінює критично, оскільки вона складена одноособово відповідачем.

Відповідач всупереч приписів ст. 33 ГПК України не надав суду доказів, в т. ч. первинних бухгалтерських документів, які можуть підтвердити фінансове становище підприємства за останній звітній період та які б свідчили про ускладнення виконання рішення або неможливості такого виконання у строк або встановленим господарським судом способом, що позбавляє суд можливості встановити обставини, повязані із застосуванням приписів ст. 121 ГПК України.

Посилання відповідача на наявність заборгованості контрагентів, втрату значної частини ринку збуту та зменшення обсягів реалізації виготовленої продукції, невиконані рішення господарського суду на його користь не є безумовною підставою для надання відстрочки виконання рішення суду в даній справі в порядку приписів ст. 121 ГПК України.

Наявність або відсутність заперечень з боку інших учасників судового процесу щодо застосування судом приписів ст. 121 ГПК України не позбавляє заявника обовязку доведення ускладнення виконання рішення або неможливості такого виконання у строк або встановленим господарським судом способом.

За таких обставин, дослідивши надані до заяви докази, врахувавши матеріальні інтереси відповідача, суд дійшов висновку, що останнім необґрунтовано заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення суду строком на два місяці, а тому в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що він не позбавлений права та можливості звернутися до суду із відповідною заявою в порядку ст. 121 ГПК України із наданням доказів неможливості виконання рішення суду у встановлений судом спосіб та порядок.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.06.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 538, 599, 611, 625, 629, 638, 639, 693, 712, ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 230, 231, 232, 265 ГК України, ст. ст. 42, 43, 25, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС» до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат», 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175, , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН СПАЙС», 03049, АДРЕСА_1, , основний борг в сумі 117604 (сто сімнадцять тисяч шістсот чотири) грн. 75 коп., пеню в сумі 9961 (девять тисяч девятсот шістдесят одна) грн. 04 коп., три процента річних в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 29 коп., інфляційні витрати в сумі 2943 (дві тисячі девятсот сорок три) грн. 54 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1974 (одна тисяча девятсот сімдесят чотири) грн. 80 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 19.06.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.