РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа №910/5977/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгросервіс Т.О.В." до Товариства з обмеженою відповідальністю "Басф Т.О.В." про зобов'язання вчинити дії, за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Павлова Р.І., довіреність №б/н від 01.11.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду від 05 квітня 2017 року до договору поставки № 18112016 від 09 листопада 2015 року в редакції позивача.

Позов мотивований тим, що під час виконання умов договору між позивачем та відповідачем виник спір щодо строку проведення розрахунків між сторонами та обсягу грошових коштів, які необхідно сплатити за отриманий товар. Позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було проведено телефонну розмову, під час якої вони домовились підписати спірну додаткову угоду, в якій змінити строк проведення розрахунків та обсяг грошових коштів, які необхідно сплатити за отриманий товар. Проте, після направлення відповідачу проекту спірної додаткової угоди відповідач відмовився від її підписання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 17.05.2017 року.

16.05.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано заперечення на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Представник позивача в судове засідання 07.06.2017 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгросервіс Т.О.В." (покупець) до Товариством з обмеженою відповідальністю "Басф Т.О.В." (постачальник) був укладений договір поставки № 18112016 (надалі - договір), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити у встановлені договором строки продукцію групи компаній BASF, надалі - товар, визначений у відповідних видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору, а покупець - прийняти та оплатити поставлений товар (п. 1.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача 06 квітня 2017 року було направлено лист № 20 від 06 квітня 2017 року та два екземпляри проекту додаткової угоди до договору поставки № 18112016 від 09 листопада 2015 року в редакції позивача з пропозицією її підписати.

Право на захист цивільних прав та інтересів встановлено ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи здійснюється способом, що визначений законодавством.

Як вже було зазначено, позивач просить зобов'язати відповідача підписати додаткову угоду до договору. Проте, такий спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справах №15/14 та №6/320 від 11.02.2009 року.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Положення ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо сторони не досягай згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору в зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, якщо розірвання договору протирічить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, що значно перевищить витрати необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Позивачем не було зазначено фактів стосовно істотних змін обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Дослідивши редакцію додаткової угоди, що запропонована позивачем, суд приходить висновку, що підстав для укладення додаткової угоди до договору у відповідності з обставинами, які істотно змінились - немає, оскільки позивачем не доведено наявність одночасного настання всіх необхідних умов, передбачених статтею 652 ЦК України.

Водночас зміна умов існуючого договору щодо строків розрахунків за договором є порушення прав та інтересів відповідача.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги про зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду до договору поставки № 18112016 від 09 листопада 2015 року викладеною в редакції позивача не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.06.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна