КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р. Справа№ 910/22799/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Піддубко Є.Д. (довіреність №ГН-184-Ю/2017 від 01.06.2017 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

на рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р.

у справі №910/22799/16 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми у розмірі 18327,03 грн.

15.02.2017 р. позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та часткове припинення провадження у справі, в якій позивач зменшує позовні вимоги на 1500,00 грн. франшизи за договором добровільного страхування автотранспорту № 250566495.13 від 10.04.2013 р., оскільки відповідачем частково сплачено страхове відшкодування в сумі 15810,53 грн. Просить суд провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 15810,53 грн. припинити, стягнути з відповідача залишок несплаченого страхового відшкодування в сумі 1016,50 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. провадження у справі в частині стягнення 15810,53 грн. страхового відшкодування - припинено. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1016,50 грн. страхового відшкодування та 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні, повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника позивача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 р. та від 29.05.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.04.2013 р. між ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (страховик) та ПАТ «Крафт Фудз Укаїна» (страхувальник), укладено договір №250566495.13 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб при використанні застрахованого транспортного засобу (виключаючи осіб, що знаходяться в застрахованому транспорті та їх майно) (розділ 3 договору страхування).

Відповідно до умов договору страхування забезпечений транспортний засіб автомобіль марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Строк дії договору страхування з 11.04.2013 р. по 11.04.2014 р. включно (п. 5.1. договору страхування).

Відповідно до ст. 355 ГК України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 981 ЦК України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

В ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно договору страхування, страховим випадком є, зокрема, пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів, попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угон (розділ 2 договору страхування).

Як вбачається з довідки від 11.12.2013 р. та довідки №9317607 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованих відділом ДАІ Подільського району міста Києва, копії яких наявні в матеріалах справи, 11.12.2013 р. у м. Києві по вул. Почайнинська, 23, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та транспортного засобу марки Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17.12.2013 р. у справі №758/16140/13-п громадянку ОСОБА_4 визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим до останньої застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування (повне КАСКО) автомобіля марки Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

23.12.2013 р. ПАТ «Крафт Фудз Україна» звернулось до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування.

За умовами п. 8.4.3. договору страхування, страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування на умовах і в строки, що передбачені Договором страхування.

Відповідно до п. 9.1. договору страхування, після одержання всіх необхідних документів, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

При цьому, відшкодування передбачених договором страхування витрат страхувальника, пов'язаних з страховим випадком, зокрема, здійснюється страхувальником страхувальнику/вигодонабувачу, якщо виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі акта товарознавчої дослідження/експертизи чи рахунків СТО, при цьому сума ПДВ не відшкодовується, якщо виплата здійснюється без підтвердження факту проведення ремонтно-відновлювальних робіт. Сума ПДВ відшкодовується страхувальнику або вигодонабувачу після надання страховику відремонтованого транспортного засобу та платіжно-касових документів по ремонту транспортного засобу, які підтверджують факт сплати ПДВ (п.п. 9.2.1.2. договору страхування).

Розмір страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу визначається страховиком на підставі висновку спеціаліста-автотоварознавця про вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (матеріального збитку) або рахунків СТО за відновлення застрахованого автомобіля. Вибір СТО попередньо погоджується із страховиком (п.п. 9.2.4. договору страхування).

Відповідно до рахунку-фактури №БУК2-0229 від 18.12.2013 р., а також акта виконаних робіт № БУ-К-00536 від 26.12.2013 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначена ремонтним підприємством - ФОП ОСОБА_5 у розмірі 18327,03 грн.

В матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №БУК2-0229 від 18.12.2013 р. складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів становить 20363,37 грн.

ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» складено страховий акт №107661 від 23.12.2016 р., відповідно до якого вищевказана ДТП згідно договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за договором страхування - ПАТ «Крафт Фудз Україна» страхового відшкодування у розмірі 18327,03 грн., яка становить визначену у рахунку-фактурі №БУК2-0229 від 18.12.2013 р. та акті виконаних робіт № БУ-К-00536 від 26.12.2013 р. вартість запчастин та відновлювального ремонту автомобіля.

У відповідності до умов договору страхування, сума страхового відшкодування у розмірі 18327,03 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на розрахунковий рахунок СТО, яка здійснювала ремонт транспортного засобу - ФОП ОСОБА_5, що підтверджується копією платіжного доручення №922 від 23.01.2014 р.

З виплатою страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у межах фактично виплаченої суми.

Заперечень щодо факта виплати страхового відшкодування за договором страхування у вказаній сумі відповідачем суду не надано.

Згідно п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на дату вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ОСОБА_4 у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8860806 (далі - Поліс), з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Mitsubishi ACX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Строк дії Полісу: з 14.11.2013 р. по 13.11.2014 р. включно, відповідно станом на момент скоєння ДТП зазначений Поліс був чинним.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду.

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із претензією №5085 від 15.12.2014 р., в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 18327,03 грн. Вказану регресну вимогу відповідач отримав 19.12.2014 р., що підтверджується залученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №789. Проте, зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За приписами ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно пп. 9.2.2.1. п. 9.2. договору страхування, страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми за вирахуванням розміру встановленої договором страхування франшизи.

При цьому, розділом 2 договору страхування встановлено, що франшиза за всіма страховими випадками складає 1500,00 грн.

Отже, оскільки згідно даних Полісу та договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 1500,00 грн. відповідно, розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за страховим випадком, правомірно зменшено позивачем на розмір франшизи, визначеної договором страхування, і становить 16827,03 грн.

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідачем було частково визнано регресну вимогу позивача та перераховано на рахунок останнього 15810,53 грн. страхового відшкодування згідно платіжного доручення № 411 від 10.01.2017 р.

Таким чином, враховуючи здійсненне відповідачем перерахування предмет спору становить вимога про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 1016,50 грн., яка є різницею між сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачем за договором страхування, та сумою страхового відшкодування, перерахованого відповідачем позивачу.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі на підставі ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення 15810,53 грн. страхового відшкодування в порядку регресу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки спір у вказаній частині припинив існування в процесі розгляду справи.

Відповідач свої зобов'язання щодо відшкодування позивачу в порядку регресу суми в розмірі 1016,50 грн. всупереч вимогам чинного законодавства не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі.

Доказів визнання недійсними чи розірвання договору №250566495.13 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 10.04.2013 р. або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №8860806 або їх окремих положень суду не надано.

В апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що при розрахунку суми страхового відшкодування за основу був прийнятий акт виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 р., що визначив остаточну вартість відновлювального ремонту запчастин пошкодженого транспортного засобу. Так, з вказаної в акті виконаних робіт суми було вираховано вартість ремонтних робіт по 11, 13 позиціях (підсилювач заднього бамперу д/м та фарбування) та 4 позиція по заміненим запчастинам (підсилювач заднього бампера), всього на суму 2516,50 грн. В обґрунтування своїх доводів представником відповідача зазначено, що згідно акта огляду від 11.12.2013 до пошкоджень, отриманих в результаті ДТП, яка відбулась 11.12.2013 (тобто таких, що перебувають у причинно-наслідковому зв'язку із настанням ДТП та винними діями ОСОБА_4.), слід віднести пошкодження трьох деталей, а саме: кришки багажника (43-заміна), панелі задньої (44-ремонт, фарбування), бамперу заднього/молдінг (63-заміна).

Представник відповідача зазначає, що за актом виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 р., на пошкодженому автомобілі було відремонтовано більше ніж три деталі, визначені в акті огляду транспортного засобу Mazda 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 11.12.2013 р., зокрема, такою запчастиною є підсилювач заднього бампера та роботи з його встановлення, який, за твердженням відповідача не є таким, що пошкоджений внаслідок ДТП, яка відбулась 11.12.2013 р., а пошкоджений за інших обставин, та за відсутності причинно-наслідкового зв'язку з винними діями ОСОБА_4, відповідно, обов'язок з відшкодування вартості його відновлювального ремонту у відповідача не виникає.

Слід зазначити, що позивачем розмір страхового відшкодування розраховано у відповідності до умов договору страхування на підставі рахунку-фактури №БУК2-0229 від 18.12.2013 р. та акта виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 р. ремонтного підприємства та відповідно відшкодовано шкоду в обсязі фактичних витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №922 від 23.01.2013 р.

При цьому, заперечення відповідача щодо заявленого до стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» позивачем розміру страхового відшкодування, з посиланням на самостійно визначений відповідачем розмір страхового відшкодування, ґрунтується виключно на підставі наданого ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» акта виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 р. та складений на його підставі ПрАТ «СК «ВУСО» страховий акт № 184-24 від 10.01.2017 р., за умови відсутності будь-яких долучених до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності пошкоджень застрахованого позивачем транспортного засобу, які виникли за інших, ніж скоєна 11.12.2013 р. ДТП, обставин, та, які б вплинули на розмір здійсненого позивачем страхового відшкодування, колегією суддів оцінюються критично, враховуючи наступне.

Слід зазначити, що під час ДТП автомобіль отримує як зовнішні так і внутрішні пошкодження. Тому, при складанні акта огляду від 11.12.2013 р. спеціалістом позивача було визначено перелік пошкоджень, які можна було встановити за зовнішнім оглядом. Проте, під час проведення відновлювальних робіт, були виявлені внутрішні дефекти, які можна було встановити лише під час розбирання автомобіля та проведення ремонтних робіт, на підставі чого було складено акт виконаних робіт №БУ-К-00536 від 26.12.2013 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1016,50 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. у справі №910/22799/16 залишити без змін.

Справу №910/22799/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Б.О. Ткаченко

Л.П. Зубець