ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 червня 2017 р. Справа № 903/349/17

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська електротехнічна компанія"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго"

про стягнення 108 933,12грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1-директор

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 13.06.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська електротехнічна компанія" - звернувся до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" про стягнення 108 933,12грн., в т.ч. 108 683,00грн.-заборгованості за виконані позивачем роботи згідно договору підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р. та 250,12грн.-пені за прострочення виконання грошового зобов'язання по оплаті виконаних позивачем робіт за період з 15.04.2017р. по 17.04.2017р. згідно пункту 8.6. договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов'язань по оплаті виконаних позивачем робіт у встановлені договором підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р. строки.

Ухвалою суду від 21.04.2017р. було порушено провадження у справі.

24.05.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю до суду від представника відповідача надійшло до суду клопотання №19/21-2338 від 24.05.2017р. (вх.№01-54/4868/17 від 24.05.2017р.), в якому він просив суд відкласти розгляд спору, в зв'язку з тим, що відповідачем готується пропозиція укласти мирову угоду.

В судовому засіданні 24.05.2017р. позивач позовні вимоги підтримав.

Супровідним листом б/н від 23.05.2017р. (вх.№01-54/4871/17 від 24.05.2017р.) долучив до матеріалів справи платіжне доручення №41 від 30.01.2017р. на суму 250 000,00грн., картку рахунку 361 за січень 2017р.-травень 2017р., розрахунок пені за період з 15.04.2017р. по 23.05.2017р. (включно) та лист від 23.05.2017р. б/н.

Водночас, проти задоволення судом клопотання представника відповідача про відкладення розгляду спору не заперечив.

Відповідач в судове засідання 24.05.2017р. не з'явився, вимог суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №531 від 04.05.2017р.

Ухвалою суду від 24.05.2017р. з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, неподання ним витребуваних судом доказів та необхідність витребування додаткових доказів по справі згідно ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-уточнити вимоги; оригінали, долучених до позову доказів; відповідача- письмові пояснення (обгрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог; докази проплати; статут.

13.06.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю до суду від відповідача надійшов відзив №19/21-2579 (вх.№01-54/5573/17 від 13.06.2017р.), в якому він позов заперечив, вказавши, що у відповідності до п. 10.3 договору підряду №19/17-3 ПР від 11.01.2017 року сторони обумовили, що усі спори пов'язані з цим договором, вирішуються шляхом переговорів сторін.

Статтею 5 ГПК України встановлено, що сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою. Порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин.

Згідно ст. 6 ГПК України підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією.

У позовній заяві позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг за виконані роботи згідно договору підряду.

Зауважив, що ПрАТ "Волиньобленерго" не отримувало жодної претензії від позивача щодо досудового врегулювання спору. Тим самим, на його думку, відповідача позбавлено можливості задовольнити обгрунтовані вимоги позивача до моменту подачі ним позовної заяви до господарського суду та сплати судового збору.

Зазначив, що пунктом 8.6. договору передбачено, що замовник у випадку невиконання взятих на себе обов'язків згідно договору сплачує штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивачем здійснено розрахунок суми пені у розмірі 250,12 грн. шляхом застосування облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення виконання зобов'язання по договору, у розмірі 14,00%.

Звернув увагу суду, що у період прострочення, який зазначено у позовній заяві, діяла облікова ставка НБУ в розмірі 13%, яку встановлено рішенням Правління НБУ від 13.04.2017 року №232-рш "Про розмір облікової ставки Національного банку України".

Тому, розмір суми пені з врахуванням 13% облікової ставки НБУ повинен складати 232,25 грн.

Долучив до матеріалів справи розрахунок суми пені та копію довіреності №13/18-317 від 25.04.2017р.

В судовому засіданні 13.06.2017р. позивач позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 108 683,00грн.-основної заборгованості підтримав.

Водночас, звернувся до суду з заявою б/н від 13.06.2017р. відповідно до якої відмовився від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 250,12грн.

Згідно зі статтею 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 ГПК України суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Оскільки відмова від позову є правом позивача та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити заяву, прийняти відмову від позову в частині стягнення 250,12грн. пені, а провадження у справі на вказану суму припинити на підставі п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач в судове засідання 13.06.2017р. не з'явився вдруге, про причини неявки суд не повідомив.

Як вбачається зі списку на відправлення рекомендованої кореспонденції господарського суду Волинської області та Витягу з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта" по відстеженню пересилання поштових відправлень станом на 13.06.2017р., ухвала від 24.05.2017р., направлена на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДР, а саме: м. Луцьк, вул. Єршова, 4 вручена за довіреністю 29.05.2017р.

Згідно із ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, письмові докази міг відправити поштою і вправі був забезпечити явку представника на власний розсуд, господарський суд, визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, -

встановив:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2017 року між відповідачем (замовником) ПАТ "Волиньобленерго" та позивачем (підрядником) ТзОВ "Волинська електротехнічна компанія" укладено договір підряду №19/17-3ПР.

Згідно п.1.1. договору за дорученням замовника підрядник зобовязався виконати встановлення КТП-250/10/0,4кВ та КТП - 160/10/0,4кВ (1 черга) для об'єкту: Нове будівництво зовнішінх електромереж для електропостачання житлового кварталу (152 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд та 6 земельних ділянок для обслуговування соцсфери, культури та побуту) в с. Княгининок Луцького району Волинської області, масив "Фальків"" (згідно договору на нестандартне приєднання №528-6014/16 від 14.03.2016р. Замовник: Княгининівська сільська рада) у відповідності до проектно-кошторисної документації на проведення робіт.

Відповідно до п.1.2. договору замовник зобовязався прийняти та оплатити роботу згідно з виставленими рахунками та актами приймання виконаних будівельних робіт.

Пунктом 3.1. передбачено, що ціна договору визначається згідно з затвердженим сторонами кошторисом і складає 358 683,00грн., в тому числі ПДВ 20% - 59 780,50грн.

Відповідно до п. 3.7. договору (Терміни оплати), у строк не менш 3 (трьох) днів до початку робіт замовник здійснює передоплату у розмірі не менше 30% від загальної вартості об'єкту згідно даного договору. Остаточні розрахунки здійснюються на підставі загальної вартості фактично виконаних робіт по об'єкту та сплачуються замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання замовником актів приймання виконаних робіт.

Згідно п.4.4. договору, підрядник зобов'язувався виконати роботи до 31 березня 2017р.

Пунктами 6.2., 6.3., 6.7. договору передбачено, що замовник зобов'язаний повернути підписаний акт приймання виконаних будівельних робіт, або повідомити про виявленні зауваження у акті приймання виконаних будівельних робіт протягом 10-ти днів з моменту його підписання і надання підрядником. У разі відмови замовника від підписання акта про це вказується у акті і він підписується підрядником. У випадку, якщо замовником не надано вмотивованої відмови підписання акту приймання виконаних будівельних робіт протягом 10-ти днів з моменту надання його виконавцем, робота вважається прийнятою. Підписання акту приймання виконаних будівельних робіт і довідки є підставою для здійснення остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.8.1. договору, у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання.

Відповідно до пункту 10.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання його умов.

Договір підписано сторонами та скріплено відтском їх круглих печаток (а.с. 10-13).

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено договір, що за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Частиною 6 даної статті також передбачено, що замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об'єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.7. договору договору підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р. (Терміни оплати), у строк не менш 3 (трьох) днів до початку робіт замовник здійснює передоплату у розмірі не менше 30% від загальної вартості об'єкту згідно даного договору. Остаточні розрахунки здійснюються на підставі загальної вартості фактично виконаних робіт по об'єкту та сплачуються замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання замовником актів приймання виконаних робіт.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська електротехнічна компанія" керуючись умовами договору підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р., своєчасно виконало передбачені останнім роботи, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2017р. (а.с. 38-40).

Відповідач-Публічне акціонерне товариство "Волиньобленерго", взяті на себе згідно договору підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р. зобовязання в частині проведення з позивачем розрахунків по оплаті виконаних робіт виконав частково, що підтверджується карткою рахунку 361 за січень 2017р.-травень 2017р. та платіжним дорученням №41 від 30.01.2017р. на суму 250 000,00грн. з призначенням платежу "за встановлення КТП-250/10/0,4кВ попередня оплата згідно договору №19/17-3ПР від 11.01.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 41 666,67грн." (а.с. 67-68).

Акти приймання виконаних будівельних робіт за березень 2017 року підписані сторонами договору без зауважень. А тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за виконані роботи згідно договору підряду є підставні та підлягають до задоволення.

Таким чином, на день розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору підряду №19/17-3ПР від 11.01.2017р. становить 108 683,00грн., відповідачем не оспорена, належними і допустимими доказами ним не спростована та підлягає до стягнення з нього.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про підставність позову та необхідність його задоволення.

Заперечення представника відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому судом до уваги не беруться.

При цьому, суд виходив з обставин повної підтвердженості предявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 630,25 грн. (пропорційно сумі задоволених вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" (м.Луцьк, вул. Єршова, 4, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська електротехнічна компанія" (м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 7-А, )

108 683,00 грн.-заборгованості та 1 630,25 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення пені в розмірі 250,12 грн. припинити.

Повний текст рішення складено

13.06.2017

Суддя С. В. Бондарєв