ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р.Справа № 922/1344/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград
до Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків
про стягнення 294202,89 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 210000,00 грн., 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 46692,98 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн., посилаюсь на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору поставки №649 від 19.07.2016р., який був укладений між відповідачем та ТОВ "Трейд Комьюніті", а до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором поставки згідно договору про відступлення права вимоги від 20.02.2017р. укладеного між ТОВ "Комьюніті" та позивачем. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 31.05.2017р. відзиві на позов за вх.№18058, в якому проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, зазначав, що договір про відступлення права вимоги від 20.02.2017р. укладений між ТОВ "Трейд Комьюніті" та ФОП ОСОБА_1, згідно якого до позивача перейшло право вимоги по договору поставки №649 від 19.07.2016р. укладеному між ТОВ "Трейд Комьюніті" та відповідачем суперечить п.9.1. договору поставки, в якому міститься застереження щодо передачі зобов'язань за договором третім особам без письмової згоди іншої сторони, та оскільки відповідач не повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним. Також, відповідач зазначав, що розрахунок інфляційних зроблений позивачем не відповідає чинному законодавству та позивачем безпідставно збільшена сума інфляційних.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

19.07.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Харківський Хлібокомбінат Слобожанский" (покупець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Комьюніті" (постачальник) було укладено договір поставки №649 (далі по тексту - договір).

Відповідно до умов договору в порядку та на умовах визначених цим договором постачальник зобов'язується передати власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити товар (цукор білий) в кількості, асортименті та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях та накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.4. договору перехід права власності на товар у покупця виникає з моменту передачі йому товару постачальнику та підписання видаткових накладних.

Як вбачається з видаткової накладною №17-07 від 27.07.2016р. ТОВ "Трейд Комьюніті" (постачальник) поставив відповідачу у справі товар на загальну суму 288860,00, відповідач вказаний товар прийняв, про що свідчить підпис повноважної особи від відповідача на видатковій накладній за довіреність №82.

Відповідно п.4.3. договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом п'яти банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Таким чином, прострочення оплати за поставлену продукцію з 04 серпня 2016 року.

Покупцем (відповідачем) здійснено оплати товару вказаного у видатковій накладній №17-07 від 27.07.2016р. на загальну суму 78860,00 грн. у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ "Трейд Комьюніті" у розмірі 210000,00 грн.

20 лютого 2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Комьюніті" (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор та позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі по тексту - договір уступки).

Відповідно до п. 1.1. договору уступки, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, щодо стягнення грошових коштів за договором поставки №649 від 19 липня 2016 року укладеним між Публічним акціонерним товариством "Харківський Хлібокомбінат "Слобожанський", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Комьюніті", у розмірі 210 000 (двісті десять тисяч) гривень - суми основного зобов'язання, що залишилась невиплаченою станом на момент укладення даного договору.

За умовами договору уступки до позивача перейшли також права вимоги до відповідача на стягнення 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 46692,98 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн.

Частинами 1, 3 ст.512 ЦК передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Заперечення відповідача щодо недійсності договору уступки, оскільки відповідач був не повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні згідно п.9.1. договору поставки судом не приймаються, оскільки вказані обставини є підставою для вирішення питання про визнання договору недійсним в межах окремого позовного провадження, а не підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за договором поставки.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем сума боргу перед ТОВ "Трейд Комьюніті" за договором поставки №649 від 19.07.2016р. не сплачена, відповідачем на спростування наявності заборгованості доказів не надано, а до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором суд вважає за необхідне суму заборгованості у розмірі 210000,00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, відповідно до цього суд вважає позов в цій частині задовольнити.

Також, у зв'язку із наявністю суми боргу у відповідача були нараховані 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 46692,98 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн., право вимоги за якими також перейшли до позивача у справі за договором уступки.

Відповідно до пункту 8.3. договору поставки, покупець за порушення терміну, визначеного у п.4.3. цього договору зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.8.2. Договору у разі прострочки поставки (оплати) продукції, винна сторона сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, що не звільняє винну сторону від виконання своїх обов`язків за договором.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши нарахування пені та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за період заявлених у позовних вимогах, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Судом здійснено перерахунок, та встановлено, що позивачем не вірно нараховано суму інфляційних втрат, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та становлять суму у розмірі 27247,60 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних у розмірі 19445,38 грн. у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (61029, м. Харків, шосе Салтівське, будинок 129, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (25050, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 274757,51 грн., з яких: сума основної заборгованості у розмірі 210000,00 грн., 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційні у розмірі 27247,60 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн. та судовий збір у розмірі 4121,36 грн.

Видати наказ пісял набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних у розмірі 19445,38 грн.- у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 16.06.2017 р.

Суддя Ю.В. Светлічний