КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 925/3/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 07.06.2017

розглядаючи апеляційні скарги Національного антикорупційного бюро України та Державного підприємства "Енергоринок" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 (повне рішення складено 17.03.2017)

у справі №925/3/17(суддя Н.М.Спаських)

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1) Публічного акціонерного товариства "АЗОТ"

2) Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Державного підприємства "Енергоринок"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2:

2) розпорядника майна ПАТ "Черкасиобленерго" Литвина В.В.

про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державне підприємство "Енергоринок" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України задовольнити в повному обсязі.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М., і прийнято її до провадження зазначену вище апеляційну скаргу та призначено справу №925/3/17 до розгляду у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Національне антикорупційне бюро України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М. поновлено Національному антикорупційному бюро України строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження та спільного розгляду з апеляційною скаргою Державного підприємства "Енергоринок" у справі №925/3/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 відкладено розгляд справи №925/3/17 у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2 та у зв'язку з прийняттям апеляційної скарги Національного антикорупційного бюро України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 продовжено строк розгляду справи №925/3/17 на 15 днів та відкладено розгляд справи №925/3/17 у зв'язку з неявкою в судове засідання представників представників відповідача-2 та третьої особи-2.

Представником відповідача-1 на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «АЗОТ» просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі № 925/3/17 - без змін.

25.05.2017, через канцелярію суду, представником відповідача-1 подано додаткові пояснення у справі, в яких представник ПАТ «АЗОТ» просить долучити до матеріалів справи копію рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2016 у справі № 925/965/16 та врахувати висновки викладені в зазначеній постанові.

06.06.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів суду від відповідача 1 також надійшли пояснення у даній справі з посиланням на практику Вищого господарського суду України при розгляді аналогічних спорів.

В судовому засіданні 07.06.2017 представники апелянтів свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача-2 та розпорядник майна Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" Литвин В.В. в судове засідання 07.06.2017 не з'явились, уповноважених представників не направили, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України не скористались. Про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явились в судове засідання, були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності зазначених представників.

Представник відповідача-1 в судове засідання 07.06.2017 також не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. При цьому в день судового засідання 07.06.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів суду від сторони надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг та продовження строку розгляду спору на 15 днів, обґрунтоване тим, що представник ОСОБА_3 не може з'явитись у судове засідання через хворобу. Вказане клопотання відхиляється судом апеляційної інстанції з урахуванням наступного.

В силу вимог ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Представники Національного антикорупційного бюро України та Державного підприємства "Енергоринок" заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Колегія суддів не вбачає підстав для продовження строку розгляду скарги, у зв'язку з чим в задоволенні вказаного клопотання - відмовлено.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, то приписами ст.77 ГПК України врегульовано, що господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обґрунтовуючи клопотання ПАТ «АЗОТ» вказує на те, що представник ОСОБА_3 на даний момент перебуває на лікарняному, проте стороною у підтвердження зазначених доводів не було долучено жодних документів в порядку ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК. Колегія суддів зауважує, що по-перше, клопотання про відкладене підписано представником Вєдєрніковою О.С., яка також уповноважена представляти інтереси товариства в господарських судах (довіреність № 500-08/51 від 30.12.2016). По-друге, відсутні докази того, що вказана особа перебуває на даний час на лікарняному. По-третє, в матеріалах справи наявні довіреності, якими ПАТ «АЗОТ» уповноважує Шимановського А.В., Ярмоленко О.В., Хлівненка П.В., Коржа В.М. (термін дії довіреностей до 31.12.2017), представляти свої інтереси. Колегією суддів встановлено те, що у зазначених вище представників, крім ОСОБА_3 є повноваження представляти інтереси відповідача-1.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявником не доведено неможливість направити у судове засідання іншого представника.

Колегія суддів також враховує, що правові позиції сторін щодо спору неодноразово викладені у їх поясненнях, заявах, клопотаннях. Позиція ПАТ «АЗОТ» щодо правильності застосування судом норм права викладена у відзиві на апеляційні скарги.

Також, представники апелянтів наголосили на тому, що вказане клопотання було подане відповідачем-1 виключно з метою затягування судового вирішення спору. Відтак, апелянти просять клопотання про відкладення розгляду скарги відхилити.

За викладеного вище, а також враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалася обов'язковою, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2005 між ВАТ «Черкасиобленерго», як постачальником, та ВАТ «АЗОТ», як споживачем, укладено договір постачання електричної енергії № 524-213/24.

Пунктом 1 договору передбачено, що постачальник електричної енергії постачає електричну енергії споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2.1.2 договору постачальник зобов'язуються постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з рахуванням розділу 6 цього договору.

Згідно з п. 2.2.3 договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Під час здійснення господарської діяльності ПАТ «Черкасиобленерго» (як правонаступник ВАТ «Черкасиобленерго» ) постачалася електрична енергія для ПАТ «АЗОТ» (як правонаступник ВАТ «АЗОТ»), яким не здійснювалась оплата платежів за поставлену електричну енергію за період січень 2016 року, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 15 000 000,00 грн.

Разом з цим, станом на 21.06.2016 наявна заборгованість ПАТ "Азот" погашена не була, жодних доказів протилежного в розумінні ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК матеріали справи не містять.

Проте, 25.05.2016 між ПАТ «АЗОТ» та ПАТ «Черкасиобленерго» укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 188-304. Відповідно до якого розмір фінансової допомоги становить 15 000 000,00 грн (п. 2.1, 4.2 договору №188-304).

Строк повернення фінансової допомоги встановлюється до 15.06.2016.

Так, 21.06.2016 ПАТ «АЗОТ» направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/45, якою здійснено зарахування та припинення зобов'язань ПАТ «АЗОТ» перед ПАТ «Черкасиобленерго» за договором постачання № 524-213/24 по оплаті активної електроенергії на суму 15 000 000,00 грн. та зобов'язань ПАТ «Черкасиобленерго» перед ПАТ «АЗОТ» щодо повернення отриманих за договором № 188-304 на суму 15 000 000,00 грн.

У січні 2017 року Національне антикорупційне бюро України звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" та Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про визнання недійсною угоду у формі заяви Публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог №202-09/45 від 21 червня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана угода суперечить положенням частини другої статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику» і є такою, що завідомо суперечить інтересам держави.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державне підприємство "Енергоринок" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України задовольнити в повному обсязі.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Національне антикорупційне бюро України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги Національного антикорупційного бюро України та Державного підприємства "Енергоринок" підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Щодо доводів відповідача-1, що НАБУ позбавлене права звертатись з такими позовами до господарського суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", який набрав чинності 25.01.2015, Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Пунктом 13 частини першої статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків, які визначені у статті 16 цього Закону, надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Отже, у разі звернення Національного бюро з відповідними позовами про визнання угод недійсними, за умови, що такий спір пов'язаний зі здійсненням суб'єктами господарювання господарської діяльності, та з урахуванням дотримання суб'єктного складу сторін, визначеного статтями 1, 2, 21 ГПК України, такі спори підлягають розгляду господарськими судами.

Таким чином, Національне бюро як орган, що створений для захисту інтересів держави, має право на звернення до суду із зазначеними позовами з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" і на виконання покладених на нього завдань та (або) обов'язків.

При цьому, суд має надати оцінку підставам, з яких подано позов Національним бюро, зокрема, шляхом дослідження причинно-наслідкового зв'язку між оспорюваною угодою і виконанням Національним бюро покладених на нього завдань та (або) обов'язків, визначених Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Так, суд враховує, що такі позови можуть подаватися Національним бюро для попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових за наслідками порушення відповідного кримінального провадження (з внесенням даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Національне антикорупційного бюро України за наявності підстав для подання позову обґрунтовує саме необхідність попередження, виявлення, припинення та запобігання вчиненню корупційного правопорушення, ознаки якого позивач вбачав у спірних правовідносинах при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000236 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів приходить до висновку, що Національне антикорупційне бюро України є належним позивачем у даній справі, а тому доводи відповідача-1 в цій частині є необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Також, розглядаючи дану справу за позовами Національного бюро про визнання угод недійсними, суд апеляційної інстанції досліджує в порядку ст. 101 ГПК таку угоду в контексті статті 203 ЦК, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, статті 207 ГК та інших норм чинного законодавства України, які містять підстави недійсності угод.

Отже, під час перевірки рішення у такому спорі суд апеляційної інстанції перевіряє наявність таких обставин, як підстави для визнання недійсною спірної угоди, передбачених нормами, на які посилається позивач, мотивуючи позовні вимоги; правові норми, які підлягають застосуванню до цих спірних правовідносин; відповідність або невідповідність змісту цієї угоди ЦК, ГК, та іншим актам законодавства, інтересам суспільства, його моральним засадам.

При цьому суд апеляційної інстанції також досліджує наявні у справі докази, з'ясовує обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами в розумінні ст.ст. 43, 101 ГПК України.

Стаття 601 Цивільного кодексу України та частина третя статті 203 Господарського кодексу України передбачають можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги і, що таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частин першої-третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З викладених вище обставин справи та норм Цивільного і Господарського кодексів України вбачається, що зарахуванням між відповідачами зустрічних однорідних вимог за заявою Публічного акціонерного товариства "Азот" від 21.06.2016 №202-09/45, як дія цього товариства, внаслідок якої припиняються зобов'язання обох відповідачів, є одностороннім правочином в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, для вчинення якого достатньо вказаної заяви.

Стаття 602 Цивільного кодексу України містить невичерпний перелік випадків коли зарахування зустрічних вимог не допускається: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 5 статті 203 Господарського кодексу України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Цивільний та Господарський кодекси України безпосередньо не забороняють зарахування вказаних у заяві публічного акціонерного товариства "Азот" від 21.06.2016 №202-09/45 зустрічних однорідних вимог, які є такими, проте передбачають можливість такої заборони у випадках, встановлених договором або законом.

Разом з цим, Закон України "Про електроенергетику", як зазначено у його преамбулі, визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 1 Закону України "Про електроенергетику" термін "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії" визначає як рахунки суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території та оптове постачання електричної енергії, відкриті в уповноваженому банку і призначені виключно для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії, а термін "алгоритм оптового ринку електричної енергії" - як порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про електроенергетику" купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Вказане кореспондується з пунктом 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1996 №28 з урахуванням внесених до них у подальшому змін і доповнень.

Відповідно до частини третьої 3 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії; поточний рахунок підприємства, яке здійснює розподіл електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами; поточний рахунок енергопостачальника; поточний рахунок із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості оптового постачальника електричної енергії".

Аналогічний порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію із застосуванням поточних рахунків із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії стаття 1-1 Закону України "Про електроенергетику" передбачає і для енергопостачальників, підприємств, що здійснюють передачу електричної енергії, та всіх підприємствами, що здійснюють розподіл електричної енергії.

Частиною восьмою статті 26 Закону України "Про електроенергетику" встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Разом з цим, у даній справі, внаслідок здійсненого за заявою Публічного акціонерного товариства "Азот" від 21.06.2016 №202-09/45 зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачі у порушення вимог Закону України "Про електроенергетику" і Правил користування електричною енергією щодо оплати поставленої електричної енергії виключно шляхом перерахування коштів споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника і фактично провели розрахунки за поставлену електричну енергію в іншому форматі без використання поточного рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і, тим самим, уникнули перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що в силу статті 26 Закону України "Про електроенергетику" не вважається оплатою спожитої Публічним акціонерним товариством "Азот" у грудні 2015 року та у січні 2016 року електричної енергії.

Таким чином, здійснене за заявою Публічного акціонерного товариства "Азот" від 21.06.2016 №202-09/45 зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, суперечить вимогам статей 15, 26 Закону України "Про електроенергетику" і пункту 6.3 Правил користування електричною енергією.

Із змісту Закону України "Про електроенергетику" випливає, що встановлений ним порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію спрямований на забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики, відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки як складових економічних основ держави України, у чому безперечно є інтерес держави і суспільства.

Отже, порушення відповідачами встановленого Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядку розрахунків за поставлену електричну енергію не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України.

Таким чином, наведене питання безпосередньо віднесено до безпеки держави України в цілому. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи позивача з посиланням на інформаційну довідку № 120294 ід від 26.09.2016, відповідно до якої серед власників цінних паперів ПАТ "Черкасиобленерго" 46,000038 % належить державі Україна (а.с. 134 т. 1).

Тому суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача про порушення інтересів держави і суспільства в результаті припинення зобов'язання за договором поставки шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Частина перша статті 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 02.12.2010 №2756-VI, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 02.12.2010 №2756-VI, встановлено, що у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, як вбачається з вище викладеного, завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог і його наслідки полягала у тому щоб порушити встановлений Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і, якнаслідок, уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії та залишити усю отриману публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" суму коштів фінансової допомоги у своєму розпорядженні, що призвело до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає доводи Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про його "непричетність" до порушення інтересів держави і суспільства, враховуючи, що зарахування зустрічних однорідних вимог було здійснено Публічним акціонерним товариством "Азот" хоча і в односторонньому порядку, оскільки, бездіяльність після отримання від Публічного акціонерного товариства "Азот" заяви від 21.06.2016 №202-09/45 про зарахування зустрічних однорідних вимог і викладена у відзиві на позов правова позиція, свідчить про опосередковану зацікавленість відповідача 1 у вказаному правочині.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Положеннями ч. 3 ст. 509 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням правом слід розуміти передбачену нормами права поведінку управомоченої особи по здійсненню свого суб'єктивного цивільного права, якою може бути завдано шкоди іншим особам.

Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі вчинення нею дій з наміром завдати шкоди іншій особі та зловживання правом в інших формах.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що при здійсненні зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідачами було порушено принцип справедливості, що обґрунтовується тим, що при наявності необхідної кількості коштів на погашення заборгованості за договором №524-213/24, ПАТ "Азот" замість погашення суми боргу у розмірі 15 000 000,00 грн перерахувало такі кошти ПАТ "Черкасиобленерго" як правову допомогу. Що свідчить про недобросовісність, зокрема, ПАТ "Азот" в частині виконання свого обов'язку по оплаті поставленої електричної енергії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що угода у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є такою, що вчинена з порушенням принципу справедливості, норм чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 15-1 ЗУ "Про електроенергетику" та суперечить інтересам держави, а тому підлягає визнанню недійсною. Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення.

Таким чином, апеляційні скарги Національного антикорупційного бюро України та Державного підприємства "Енергоринок" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Національного антикорупційного бюро України та Державного підприємства "Енергоринок" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/3/17 скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

3. Визнати недійсною угоду у формі заяви Публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог №202-09/45 від 21 червня 2016 року.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азот" (18014, Черкаська обл., місто Черкаси, ВУЛИЦЯ ПЕРШОТРАВНЕВА, будинок 72, ) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЯ СУРИКОВА, будинок 3, ) 689,00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1515,80 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, ВУЛИЦЯ ГОГОЛЯ, будинок 285, ) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЯ СУРИКОВА, будинок 3, ) 689,00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, ВУЛИЦЯ ГОГОЛЯ, будинок 285, ) на користь Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 27, ) 1515,80 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

7. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

8. Матеріали справи № 925/3/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун