УХВАЛА

13.06.2017Справа № 910/10283/13

Господарський суд міста Києва колегією суддів у складі головуючого судді Головіної К.І., суддів Літвінової М.Є., Мудрого С.М., розглянувши матеріали

скарги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення, зобов'язання вчинити певні дії

у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бридж Плюс"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова лізингова група",

2) Приватного підприємства "Азовмех",

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалс"

про звернення стягнення на предмет застави

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю представників:

від скаржника (стягувача): Таратун А.В. - представник за довіреністю № 54 від 01.03.2017 р.

Підлісецька А.А. - представник за довіреністю № 29 від

03.02.2017 р.

від боржника: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: не з'явився

від ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - банк, скаржник) про визнання дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС МЮУ) неправомірними, скасування повідомлення, зобов'язання вчинити певні дії.

Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець, всупереч приписам п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 р., заяву стягувача (банку) від 03.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження разом із судовим наказом повернув стягувачу в порядку, передбаченому новою редакцією Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 р., у той час, як на думку скаржника, застосуванню підлягають положення вказаного Закону у попередній редакції, згідно з якою виконавчий документ підлягав прийняттю до виконання.

У скарзі банк просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Нідченко Д.Є., які виразились в неприйнятті до виконання виконавчого документа та поверненні його стягувачу без виконання, що оформлено повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 52662857/20.1/4 від 19.10.2016 р. (далі - повідомлення), скасувати вказане повідомлення та зобов'язати ВПВР Департаменту ДВС МЮУ прийняти до виконання наказ господарського суду міста Києва від 03.09.2014 р. № 910/10283/13 і відкрити виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, та здійснити його виконання.

У судовому засіданні представники скаржника (стягувача) підтримали та обґрунтували скаргу на дії ДВС, просили її задовольнити.

Представник державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав заперечення на скаргу з копією матеріалів звернення стягувача та клопотання про відкладення розгляду скарги.

Представники боржника та третіх осіб 1, 2 і 3 у судове засідання також не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги.

Суд, розглянувши клопотання представника виконавчої служби про відкладення розгляду скарги, обґрунтоване великим завантаженням представника Департаменту, дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на те, що згідно з приписами ст. 77 ГПК України відкладення розгляду справи є правом, а не обов'язком суду, яке суд реалізує тоді, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, оскільки у матеріалах справи наявні усі необхідні і достатні для вирішення спору докази, а неявка представника виконавчої служби не перешкоджає встановленню обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної скарги.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників судового процесу, що не з'явились, та органу ДВС.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 28.07.2014 р. у справі № 910/10283/13 позов банку задоволено; у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Фінансова лізингова група" за кредитним договором № 125 від 03.07.2007 р. в загальній сумі 11 172 524,50 грн., звернуто стягнення на предмет застави згідно договору застави від 31.07.2007 р., що належить на праві власності ТОВ "Бридж Плюс", та встановлено спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу з публічних торгів за ціною встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження; стягнуто з ТОВ "Бридж Плюс" на користь банку витрати по сплаті судового збору у сумі 68 820,00 грн. та витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 6 120,00 грн.

03.09.2014 р. на виконання вказаного рішення господарського суду міста Києва видано відповідні накази.

Судом також встановлено, що 04.10.2016 р. банк, як стягувач, направив на адресу ВПВР Департаменту ДВС МЮУ заяву № 110/11600/2016 від 03.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду міста Києва від 03.09.2014 р., що підтверджується наявними у справі описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком підприємства поштового зв'язку № 7768 від 04.10.2016 р.

Як свідчать матеріали справи, вказана заява була отримана органом ДВС - 07.10.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого також наявна у матеріалах справи. А згідно з матеріалами виконавчого провадження № 518/4 - зазначена заява банку була зареєстрована ВПВР Департаменту ДВС МЮУ - 10.10.2016 р., про що свідчить реєстраційно-контрольна картка № 30784-0-33-16.

19.10.2016 р. головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Нідченко Д.Є. було складене повідомлення № 52662857/20.1/4 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, обґрунтоване тим, що згідно з приписами п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012 р. у редакції наказу Мінюсту України № 2832/5 від 29.09.2016 р. (далі - Інструкція) Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ підвідомче виконання лише тих рішень, за якими сума зобов'язання становить двадцять в більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, а оскільки сума стягнення за пред'явленим до виконання наказом господарського суду міста Києва від 03.09.2014 р. № 910/10283/13 становить 11 172 524,50 грн., то такий виконавчий документ пред'явлений не за підвідомчістю. У зв'язку з цим, на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ був повернутий органом ДВС стягувачу (банку) без прийняття до виконання. Вказане повідомлення було отримано скаржником - 03.11.2016 р., що підтверджується відміткою реєстрації вхідної кореспонденції банку на вказаному повідомленні.

Таким чином, під час розгляду заяви банку № 110/11600/2016 від 03.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ були застосовані положення Інструкції та Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції, чинній з 05.10.2016 р.

Зазначаючи, що заява № 110/11600/2016 від 03.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження була подана банком до органу ДВС у день її здачі до установи поштового зв'язку - 04.10.2016 р., скаржник вважав, що здійснення виконавчих дій було розпочато саме з 04.10.2016 р., і тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення відповідних нормативно-правових актів у попередній редакції, що діяла до 05.10.2016 р., зокрема, застосуванню підлягають положення п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких на ВПВР Департаменту ДВС МЮУ покладалось виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень.

Зі свого боку, орган ДВС, заперечуючи проти скарги, послався на п. 4 розділу І Інструкції та вказав, що виконавчий документ був правомірно повернутий стягувачу, оскільки надійшов до ВПВР Департаменту ДВС МЮУ лише 10.10.2016 р. та поданий стягувачем з порушенням вимог підвідомчості.

Розглядаючи скаргу по суті та перевіряючи доводи сторін, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 р. виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 Інструкції виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, про що виносить відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів виходить з того, що виконавче провадження - це сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, а примусове виконання розпочинається з винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, значить - початком вчинення виконавчих дій необхідно вважати саме момент винесення державним виконавцем такої постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно, у даному випадку виконавче провадження на підставі наказу господарського суду міста Києва від 03.09.2014 р. № 910/10283/13 відкрито не було, а вчинення виконавчих дій державним виконавцем - не розпочиналось, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає Інструкція та Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції, чинній з 05.10.2016 р.

Протилежного стягувач суду не довів та не надав доказів того, що на виконання вищевказаного судового наказу державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії до набрання чинності новою редакцією Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, державним виконавцем були правомірно застосовані положення Інструкції та Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції, чинній з 05.10.2016 р., під час розгляду заяви банку № 110/11600/2016 від 03.10.2016 р.

Пунктом 4 розділу І цієї Інструкції встановлено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Як вбачається з рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2014 р. у даній справі та наказу від 03.09.2014 р. № 910/10283/13, виданого на його виконання, сума зобов'язання становить 11 172 524,50 грн., отже, виконання вказаного виконавчого документу не підвідомче ВПВР Департаменту ДВС МЮУ.

Доводи представників скаржника, які у судовому засіданні вказували про те, що час застосування попередньої редакції Закону України «Про виконавче провадження» має рахуватись з дня передання стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження до установи поштового зв'язку, тобто з 04.10.2016 р. (про що свідчить поштовий штемпель), колегія суддів відхиляє, оскільки дата та порядок набрання чинності законом встановлюються положеннями цього закону. При цьому, дата набрання чинності певним законом не є процесуальним строком, який може бути поновлений за аналогією з нормами ГПК України, як вказували у судовому засіданні представники банку.

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у новій редакції) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Нідченко Д.Є., що полягали у поверненні виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, не суперечать вимогам чинного законодавства України, тому підстави для визнання їх неправомірними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 52662857/20.1/4 від 19.10.2016 р. - відсутні.

Щодо вимог скаржника про зобов'язання ВПВР Департаменту ДВС МЮУ прийняти до виконання наказ господарського суду міста Києва від 03.09.2014 р. № 910/10283/13 та відкрити виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, і здійснити його виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 р., за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Разом з тим, здійснюючи розгляд даної скарги, судом не було встановлено обставин, що свідчили б про безпідставне ухилення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ від вчинення передбачених законом дій під час розгляду ним заяви банку № 110/11600/2016 від 03.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду міста Києва 03.09.2014 р. № 910/10283/13, відтак, підстави для зобов'язання органу ДВС прийняти до виконання зазначений наказ, відкрити виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, та здійснити його виконання - відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 32 - 34, 36, 43, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є., які виразились в неприйнятті до виконання виконавчого документа та поверненні його стягувачу без виконання, що оформлено повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 52662857/20.1/4 від 19.10.2016 р., скасування вказаного повідомлення та зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ господарського суду міста Києва від 03.09.2014 р. № 910/10283/13 і відкрити виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, та здійснити його виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через господарський суд міста Києва протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя Головіна К.І.

Судді Літвінова М.Є.

Мудрий С.М.