КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа№ 910/22639/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Чорної Л.В.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 12.06.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Геолог-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 (повне рішення складено 06.03.2017)

у справі № 910/22639/15 (суддя Чинчин О.В)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу "Геолог-1"

про стягнення 425 431,38 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 № 910/22639/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/22639/15 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Геолог-1" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" основний борг в сумі 162392 грн. 61 коп., пеню в сумі 40694 грн. 24 коп., інфляційних втрат в сумі 144174 грн. 17 коп., 3% річних в сумі 13133 грн. 31 коп. та судовий збір в сумі 7207 грн. 88 коп. Повернуто Публічному акціонерному товариству "Київенерго" з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1160 грн. 27 коп., перерахованого платіжним дорученням № від 06.08.2015. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Геолог-1" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 8064 грн. 74 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 у справі № 910/22639/15 скасовано і справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/22639/15 позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" - задоволено частково. Стягнуто з Житлово - будівельного кооперативу "Геолог - 1" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованість у розмірі 129 401,53 грн., 3 % річних у розмірі 19 560,48 грн., інфляційні у розмірі 149 814,24 грн., пеню у розмірі 67 927,35 грн. та судовий збір у розмірі 5 550,55 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Житлово-будівельний кооператив "Геолог-1" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Чорна Л.В. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/22639/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

24.05.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 12.06.2017.

Публічним акціонерним товариством "Київенерго" на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, рішення залишити без змін.

Представники відповідача приймали участь в судових засіданнях та надали свої пояснення й підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі і просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача приймав участь в судових засіданнях та надав свої пояснення й заперечив проти доводів, які викладені в апеляційній скарзі та просив рішення господарського суду міста Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.04.2000 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Київенерго", (Енергопостачальна організація) та Житлово - будівельним кооперативом "Геолог - 1" (Абонент) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №103-0055, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 договору передбачено, що енергопостачальна організація зобов'язалась, зокрема, постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до пп. 2.3.1.-2.3.2 пункту 2.2 договору абонент зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку №4.

Згідно з п. 5.5 договору при відсутності приладів обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається позивачем як виняток - розрахунковим способом.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000 (пункт 8.1 договору).

Пунктом 8.4 договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатком №4 до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №103-0055 від 17.04.2000 сторони визначили порядок розрахунків за теплову енергію.

Так, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту №3 за адресою: вул. Щекавицька, 37/48 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник акту звірки "Абонент" повертає в РВТ), та платіжну вимогу - доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Сплату за вказаними в п.2 даного додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця. Якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, то йому пред'являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць. У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується відповідачем не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками.

Пунктом 3.5 додатку передбачено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за надані позивачем послуги, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово - будівельного кооперативу "Геолог - 1" про стягнення заборгованості у розмірі 425 431 грн. 38 коп.

В суді першої інстанції, позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути із відповідача основний борг в розмірі 129 401 грн. 53 коп.; 3% річних у розмірі 19 567 грн. 30 коп.; інфляційні у розмірі 188 528 грн. 41 коп. та пеню у розмірі 67 927 грн. 35 коп.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Житлово-будівельний кооператив "Геолог-1" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Така ж норма закріплена і в ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно з ч. 1 ст.8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством. Збитки теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів повністю відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України, які передбачають відповідні пільги.

Враховуючи наведене вище, а також вказівки касаційної інстанції, які містяться в постанові від 13.12.2016, судом першої інстанції було встановлено, що у період постачання теплової енергії позивачем, при визначенні вартості спожитої відповідачем теплової енергії за період з 01.11.2012 по 01.08.2015 застосовано:

- постанову Національної комісії регулювання електроенергетики України №1729 від 14.12.2010, згідно з якою затверджено позивачу тарифи на теплову енергію для населення 169,38 грн. за 1 Гкал (без ПДВ);

- постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №465 від 23.04.2014, відповідно до якої установлено позивачу тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні тариф на теплову енергію 295,17 грн./Гкал (без ПДВ);

- постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №613 від 03.03.2015, якою установлено позивачу тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 531,10 грн/Гкал (без ПДВ).

Так, на виконання вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №30 від 29.01.2014, якою затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 1 вказаного Порядку зазначено, що субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість), у тому числі на компенсацію різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій і атомних електростанцій) з використанням будь-яких видів палива та енергії, крім природного газу (далі - компенсація), за рахунок джерел, зазначених у пунктах 14-17 і 20 статті 11, пункті 5 статті 12 і пункті 10 статті 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Згідно з п. 3 Порядку перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася (компенсації, що розрахована) на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена (не відшкодована) на дату складення довідки про суму заборгованості (розрахунку компенсації).

Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатках 2 і 3 (у разі проведення взаєморозрахунків за рахунок джерел, визначених пунктом 5 статті 12 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", залучених до спеціального фонду державного бюджету відповідно до пункту 2 статті 16 даного Закону).

Кількість сторін зазначеного договору є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та проведення розрахунків у повному обсязі (абз. 2 п. 4 Порядку).

Учасниками розрахунків є: територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій або структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; газодобувні підприємства, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; державне підприємство "НЕК "Укренерго"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв (абз.3-15 п. 4 Порядку).

Учасниками розрахунків можуть бути суб'єкти господарювання незалежно від форми власності (абз. 16 п. 4 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем був поданий зведений тристоронній акт за розрахунковий опалювальний період 2014 - 2015 р.р., однак з акту вбачається, що він не містить підписів з боку теплопостачальної і водопостачальної організації та печаток сторін, крім того відсутні докази направлення вказаного акту на підпис іншим сторонам. На підставі чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає вказаний акт в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, за спірний період виникнення заборгованості з 01.11.2012 по 01.08.2015 між ПАТ "Київенерго" та ЖБК "Геолог - 1" були складені зведені тристоронні акти за спожитий обсяг холодної води на підігрів та теплової енергії для потреб гарячого водопостачання по договору №628.14 (103-00-55) по житловому будинку пров. Квітневий, 5, а саме: за розрахунковий опалювальний період 2012-2013 р.р. фактична різниця в нарахуваннях склала 45 580 грн. 82 коп.; за розрахунковий опалювальний період 2013-2014 р.р. фактична різниця в нарахуваннях склала 49 483 грн. 33 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Однак, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким і погоджується суд апеляційної інстанції, що відповідно до Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, вказані акти не є підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості між сторонами за договором.

Додатками №2 та №3 до Порядку та умов затверджені примірні договори про організацію взаєморозрахунків, які мають містити пункти, що включають в себе предмет договору, порядок проведення взаєморозрахунків, зобов'язання сторін, відповідальність сторін, інші умови, реквізити сторін.

Таким чином, зведені тристоронні акти за спожитий обсяг холодної води на підігрів та теплової енергії для потреб гарячого водопостачання по договору №628.14 (103-00-55) по житловому будинку пров. Квітневий, 5 не відповідають примірному договору про організацію взаєморозрахунків, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014 Порядку, а тому не є договором про організацію взаєморозрахунків.

Як вже зазначалось вище, пунктом 4 Порядку передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є саме договір про організацію взаєморозрахунків, однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження укладення між ПАТ "Київенерго" та ЖБК "Геолог - 1" договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до Порядку.

Постанова Вищого господарського суду України від 13.12.2016 також містить вказівку дослідити лист ЖБК «Геолог-1» про намір і дозвіл укласти договір реструктуризації заборгованості за вказаний оспорюваний період, датований 25.03.2015 та отриманий нарочно позивачем, про що міститься відповідний штамп ПАТ «Київенерго».

Згідно з частиною першою статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, місцевим господарським судом встановлено, що листом №17 від 25.03.2015 ЖБК "Геолог - 1" не просив ПАТ "Київенерго" укласти саме договір про організацію взаєморозрахунків, а просив укласти договір реструктуризації заборгованості, що не є свідченням бездіяльності з боку позивача щодо реагування на вказаний лист про намір укласти тристоронній договір про реструктуризації боргу відповідно до положень вказаної постанови КМУ від 29.01.14 №30. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства України є диспозитивним правом його учасників, а не обов'язком. Також листом №17 від 25.03.2015 ЖБК "Геолог - 1" визнав наявність заборгованості перед ПАТ "Київенерго" у розмірі 326 382 грн. 77 коп.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ "Київенерго" не отримало субвенцію для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію у відносинах з Житлово - будівельним кооперативом "Геолог - 1" на підставі договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №103-0055 від 17.04.2000, оскільки договір про організацію взаєморозрахунків відповідно до Порядку між сторонами укладений не був.

Господарський суд міста Києва правомірно відхилив доводи ЖБК "Геолог - 1" щодо неврахування ПАТ "Київенерго" суми у розмірі 73 377 грн. 72 коп. при здійсненні розрахунку заборгованості, оскільки зазначені кошти були перераховані позивачу в рахунок погашення заборгованості за теплову енергію згідно з узагальненим реєстром в сумі 73 377 грн. 72 коп. за період з 2002 по 2010.

Щодо застосування позивачем в своїх розрахунках Гкал, як одиницю вимірювання обсягу спожитої теплової енергії, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1.4 додатку № 1 «Обсяг постачання теплової енергії Абоненту» визначено теплове навантаження в Гігакалоріях.

Відповідно до звернення-доручення про укладання договору на постачання теплової енергії від 17.04.2000, яке підписано керівником та головним бухгалтером відповідача та скріплено печаткою ЖБК «Геолог-1» (а.с. 21 т.1), сторони погодили одиницю вимірювання обсягу спожитої теплової енергії Гкал/годину.

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що обсяг теплової енергії вимірюється в Гігакалоріях, зокрема статтею 1 Закон передбачено, що вартість (тариф) вказується за одну Гігакалорію (копії постанов НКРЕКП про затвердження тарифів містяться в матеріалах справи).

Отже позивач, в своїх розрахунках, використовує Гкал в якості одиниці вимірювання обсягу спожитої теплової енергії відповідно до чинного законодавства та за умовами договору на постачання теплової енергії.

На підставі зазначеного вище, а також те, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 129 401 грн. 53 коп. колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто основну заборгованість з Житлово - будівельного кооперативу "Геолог - 1" на користь ПАТ "Київенерго" за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №103-0055 від 17.04.2000 за період з 01.11.2012 по 01.08.2015 у розмірі - 129 401 грн. 53 коп.

Крім того, за невиконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 26.11.2012 по 25.02.2017 у розмірі 19 567 грн. 30 коп., інфляційні у розмірі 188 528 грн. 41 коп. та пеню за загальний період прострочки з 26.03.2015 по 25.09.2015 у розмірі 67 927 грн. 35 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи наведені норми, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів приходить до висновку, що розрахунок суду першої інстанції є арифметично вірним і таким, що підлягає частковому задоволенню, так інфляційних втрат - у розмірі 149 814 грн. 24 коп та 3 % річних у розмірі - 19 560 грн 48 коп за загальний період прострочення з 27.11.2012 по 25.02.2017.

Щодо стягнення з відповідача пені, колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 передбачено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Пунктом 3.5 Додатку передбачено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду Енергопостачальна організація нараховує Абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сума пені у розмірі 67 927 грн. 35 коп. є арифметично правильною.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 67 927 грн. 35 коп.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 129 401 грн. 53 коп -основного боргу, 19 560 грн. 48 коп - 3% річних, 149 814 грн. 24 коп. - інфляційних втрат та 67 927 грн. 35 коп пені.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі № 910/22639/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі № 910/22639/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Геолог-1" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Геолог-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/22639/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/22639/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/22639/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Л.В. Чорна

О.М. Гаврилюк