РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/6353/17

За позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ»
простягнення 15673 грн. 19 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Барковський В.В. - представник за довіреністю № 19 від 28.04.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ» про стягнення штрафу у розмірі 15673 грн. 19 коп., нарахованого за несвоєчасну поставку (непоставку) відповідачем товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку з поставки товару (прострочення строків поставки товару та непоставка товару) за укладеним між сторонами Договором поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 на підставі поданої позивачем заявки на поставку товару № 29-909 від 31.01.2017, у зв'язку з чим позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 15673 грн. 19 коп., нарахований на підставі п. 8.1 договору, за несвоєчасну поставку (непоставку) товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6353/17, розгляд справи призначено на 26.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.06.2017.

08.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 24801 грн. 28 коп.

Розглянувши у судовому засіданні 19.06.2017 подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, суд відмовив в її задоволенні, оскільки вказана заява, по суті, є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Суд зазначає, що у поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 15673 грн. 19 коп., нарахований за прострочення поставки та непоставку товару у зв'язку з поданою позивачем заявкою № 29-909 від 31.01.2017 (предмет позову), та, відповідно, підставами позову було невиконання відповідачем обов'язку з поставки (своєчасної поставки) товару за заявкою № 29-909 від 31.01.2017.

Разом з тим, у поданій до суду 08.06.2017 заяві позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 24801 грн. 28 коп., додатково нарахований у зв'язку з непоставкою відповідачем товару на підставі поданих позивачем заявок № 01-4152 від 05.04.207 та № 29-4648 від 20.04.2017 (предмет позову), та, відповідно, підставами позову є невиконання відповідачем обов'язку з поставки (своєчасної поставки) товару за заявками № 01-4152 від 05.04.207 та № 29-4648 від 20.04.2017

Таким чином, оскільки подана позивачем заява про збільшення позовних вимог є, по суті, заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову (стягнення штрафу, нарахованого у зв'язку з непоставкою відповідачем товару на підставі поданих позивачем нових заявок, які не заявлялись у позовній заяві), суд не приймає до розгляду вказану заяву позивача.

У судовому засіданні 19.06.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що у нього відсутні докази отримання відповідачем заявки на поставку товару № 29-909 від 31.01.2017, так як вказана заявка була направлена відповідачу простою поштовою кореспонденцією та на електронну адресу відповідача ().

Представник позивача у судовому засіданні 19.06.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 19.06.2017 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.04.2017, що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання та поштовим конвертом, в якому ухвала суду була направлена відповідачу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, ухвала суду від 21.04.2017 про порушення провадження у справі № 910/6353/17 була направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ», яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.04.2017, та була повернута відправнику у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення та поштовим конвертом, в якому ухвала суду була направлена відповідачу.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 19.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16.01.2017 між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ» (постачальник) укладено Договір поставки № 01/17-88, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю «ДК 016:2010 08.12.1 гравій та пісок (ДК 021:20-3 пісок; 14212300-3 колотий камінь та щебінь)» по найменуванню, у кількості та по цінам згідно з п. 2.1 даного договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 ціна на товар, що поставляється за цим договором, визначена і залишається незмінною на весь термін дії договору, крім випадків узгодження зменшення сторонами ціни договору (найменування товару - щебінь фракції 20+40 мм ДСТУ БВ.27-75-98; 1140 куб.м., ціна за одинцю - 347,7368 грн.; загальна вартість - 396420,00 грн.).

Згідно з п. 2.2 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 загальна вартість договору складає 396420,00 грн.

Згідно з п. 3.3 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 загальний строк поставки товару становить 16.01.2017 - 29.12.2017.

Відповідно до п. 3.4 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 поставка товару здійснюється протягом 1 календарного дня після заявки.

Згідно з п. 3.5 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 зобов'язання постачальника щодо поставки вважається виконаним після того, як він передав товар покупцю у місці поставки.

Відповідно до п. 3.6 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 момент передачі товару визначається днем підписання накладної в місці поставки відповідно до п. 3.1 цього договору.

Згідно з п. 11.1 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 цей договір набирає чинності з дня підписання обома сторонами і діє до 29.12.2017 але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 3.3 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 загальний строк поставки товару становить 16.01.2017 - 29.12.2017.

Відповідно до п. 3.4 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 поставка товару здійснюється протягом 1 календарного дня після заявки.

Суд зазначає, що умовами п. 3.3 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 сторонами погоджено загальний строк поставки товару, тоді як строк поставки кожної окремої партії товару, відповідно до п. 3.4 договору, становить протягом 1 календарного дня після заявки.

Так, позивачем долучено до позовної заяви копію заявки № 29-909 від 31.01.2017, в якій зазначено, що у зв'язку з виробничою необхідністю для виконання робіт по заміні теплової мережі по вул. Козельницька, 5 Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звертається до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ» з проханням поставити позивачу відповідно до Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 наступну продукцію - щебінь, кількістю 300,48 куб.м. Дата поставки - 01.02.2017.

У позовній заяві позивач зазначив, що вказану заяву № 29-909 від 31.01.2017 він надав відповідачу 31.01.2017.

Суд зазначає, що неодноразово ухвалами від 21.04.2017 та від 26.05.2017 зобов'язував позивача надати суду докази отримання відповідачем заявки на отримання товару № 29-909 від 31.01.2017.

У судовому засіданні 19.06.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що у нього відсутні докази отримання відповідачем заявки на поставку товару № 29-909 від 31.01.2017, так як вказана заявка була направлена відповідачу простою поштовою кореспонденцією та на електронну адресу відповідача ().

Відповідно до п. 12.1 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 для офіційного листування та обміну документацією сторони вказують наступне: e-mail покупця - ; e-mail постачальника - .

Відповідачем не надано суду будь-яких пояснень (у тому числі заперечень) щодо отримання ним заявки № 29-909 від 31.01.2017 саме 31.01.2017.

При цьому, судом враховано, що відповідач почав здійснювати поставку товару, вказаного у заявці № 29-909 від 31.01.2017 (щебінь) з 02.02.2017, що свідчить про те, що станом на дату здійснення відповідачем поставок вказаного товару, відповідач був ознайомлений із заявкою № 29-909 від 31.01.2017, тобто, вказана заявка була отримана відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем письмові пояснення, що заявка № 29-909 від 31.01.2017 була надана відповідачу 31.01.2017, в тому числі, на електронну адресу відповідача (), яка вказана у Договорі поставки № 01/17-88 від 16.01.2017, та відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо факту отримання ним заявки № 29-909 від 31.01.2017 саме 31.01.2017, беручи до уваги строк поставки товару, встановлений у п. 3.4 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (протягом 1 календарного дня після заявки), оцінюючи докази в їх сукупності (відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був поставити позивачу товар, вказаний позивачем у заявці № 29-909 від 31.01.2017, в строк до 01.02.2017 (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з умовами поставки DDP (в редакції Інкотермс 2010) вказані умови поставки означають, що продавець надає товар, що пройшов митне очищення і не був розвантажений із прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з правилами Інкотермс 2000 на адресу: м. Львів, вул. Данили Апостола, 1.

Судом встановлено, що 02.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 38 куб.м. на суму 13214 грн. 12 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000001 від 02.02.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, та в якій міститься посилання на Договір поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (копія видаткової накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 03.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 31 куб.м. на суму 10779 грн. 94 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000005 від 03.02.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, та в якій міститься посилання на Договір поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (копія видаткової накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 07.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 40 куб.м. на суму 13909 грн. 60 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000006 від 07.02.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ», та в якій міститься посилання на Договір поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (копія видаткової накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 07.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 31 куб.м. на суму 10779 грн. 94 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000007 від 07.02.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ», та в якій міститься посилання на Договір поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (копія видаткової накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 17.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 32 куб.м. на суму 11127 грн. 68 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000008 від 17.02.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ», та в якій міститься посилання на Договір поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (копія видаткової накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Будь-яких інших доказів виконання відповідачем обов'язку з поставки товару за Договором поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (на підставі поданої позивачем заявки № 29-909 від 31.01.2017) сторонами суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не у повному обсязі поставив позивачу товар, вказаний у заявці № 29-909 від 31.01.2017, а саме позивач недопоставив позивачу товар кількістю 128,48 куб.м. (враховуючи загальну кількість товару, вказану позивачем у заявці № 29-909 від 31.01.2017 - 300,48 куб.м. та загальну кількість товару, фактично поставленого відповідачем за вказаними видатковими накладними - 172 куб.м) та суму 44677 грн. 22 коп. (враховуючи ціну за 1 куб.м товару, вказану у п. 2.1 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017).

При цьому, враховуючи строк поставки відповідачем товару - до 01.02.2017 (включно), та дати фактичного виконання відповідачем обов'язку з поставки, кількість поставленого товару та його вартість (02.02.2017 відповідач поставив товар кількістю 38 куб.м. на суму 13214 грн. 12 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000001 від 02.02.2017; 03.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 31 куб.м. на суму 10779 грн. 94 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000005 від 03.02.2017; 07.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 40 куб.м. на суму 13909 грн. 60 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000006 від 07.02.2017; 07.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 31 куб.м. на суму 10779 грн. 94 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000007 від 07.02.2017; 17.02.2017 відповідач поставив позивачу товар кількістю 32 куб.м. на суму 11127 грн. 68 коп., що підтверджується видатковою накладною № БК-0000008 від 17.02.2017), суд дійшов висновку, що відповідачем було прострочено поставку товару кількістю 172 куб.м. на суму 59811 грн. 28 коп. (за всіма вказаними видатковими накладними).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку з простроченням відповідачем поставки товару та непоставкою відповідачем товару за Договором поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (на підставі заявки № 29-909 від 31.01.2017), позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 15673 грн. 19 коп.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з п. 8.1 Договору поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 у разі порушення терміну поставки, недопоставки, непоставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості поставленого з порушенням терміну товару, недопоставленого, непоставленого товару.

За таких обставин, враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем строків поставки товару та непоставки товару за Договором поставки № 01/17-88 від 16.01.2017 (за заявкою № 29-909 від 31.01.2017) у загальній кількості 300,48 куб.м, суд дійшов висновку в обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого у зв'язку з простроченням відповідачем поставки товару (порушення термінів поставки товару) та непоставкою товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку в його обґрунтованості (300,48 куб.м * 347,7368 грн. * 15% = 15673 грн. 19 коп.), у зв'язку з чим позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ» про стягнення штрафу у розмірі 15673 грн. 19 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ББМ-Київ» (03067, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 21, кв. 71; ідентифікаційний код: 32910200) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Данила Апостола, буд. 1; ідентифікаційний код: 05506460) штраф у розмірі 15673 (п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 19 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.06.2017

Суддя І.М. Отрош