ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р.Справа № 922/1553/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, м. Харків
про про стягнення 57479,43 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 007Др-43-1216 від 30.12.2016 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 10010 від 23.12.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 57479,43 грн., з яких 53293,01 грн. пеня та 4186,42 грн. 3% річних, нарахованих в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань щодо сплати вартості поставленого позивачем природного газу за укладеним між сторонами договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 114107PN7SGB026 від 15.02.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017 р.

В судовому засіданні 06.06.2017 р. оголошено перерву до 12.06.2017 р.

В процесі розгляду справи відповідач надав відзив на позовну заяву (вх. № 18609 від 06.06.2017 р.), в якому просить суд:

1) застосувати термін позовної давності;

2) в частині стягнення пені в сумі 399901,64 грн. відмовити;

3) визнати незадовільний майновий стан відповідача та зменшити розмір пені на 90 %.

В обґрунтування своїх вимог відповідач, зокрема, зазначає що відповідач при зверненні до суду пропустив встановлений законом строк позовної давності щодо частини вимог про стягнення пені. Крім того, відповідач також зазначає, що строк прострочення виконання зобовязання перед позивачем є незначним, і відповідачем вжито всіх можливих заходів з метою недопущення господарського правопорушення. Відповідач зазначає, що установа відповідача є неприбутковою, фінансується з державного бюджету України та нині перебуває в скрутному матеріальному становищі.

Відповідач подав до суду додаткові пояснення щодо застосування терміну позовної давності (вх. № 19369 від 12.06.2017 р.).

Позивач надав суду пояснення (вх. № 19370 від 12.06.2017 р.), в яких додатково обґрунтовує необхідність стягнення з відповідача суми нарахованої пені.

На судове засідання 12.06.2017 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача факт прострочення відповідачем зобовязання зі сплати поставленої природного газу визнає, однак, просить суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на скрутне матеріальне становище установи відповідача, а також наполягає на застосуванні строків позовної давності щодо нарахованої пені.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 114107PN7SGB026 від 15.02.2016 р. (а. с. 10-17; далі за текстом договір), за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1 договору).

За умовами п. 1.3 договору планові обсяги постачання газу по місяцях:

січень 2016 р. 203,631 тис. куб. м.;

лютий 2016 р. 176,369 тис. куб. м.;

березень 2016 р. 145,000 тис. куб. м.;

квітень 2016 р. 55,000 тис. куб. м.;

травень 10,000 тис. куб. м.;

червень 10,000 тис. куб. м.;

липень 10,000 тис. куб. м.;

серпень 2016 р. 10,000 тис. куб. м.;

вересень 10,000 тис. куб. м.;

жовтень 2016 р. 130,000 тис. куб. м.;

листопад 2016 р. 180,000 тис. куб. м.;

грудень 2016 р. 260,000 тис. куб. м.

Пунктами 3.1-3.2, 3.6 (п. 3.2 в редакції додаткової угоди до договору № 8 від 23.03.2017 р.; п. 3.6 в редакції додаткової угоди до договору № 6 від 27.10.2016 р.) договору передбачено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Ціна газу становить 7796,93 грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1559,39 грн., всього з ПДВ 9356,32 грн.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та на момент укладання договору склала 9931248,00 грн., в тому числі ПДВ 1655208,00 грн., в тому числі:

за рахунок бюджетних коштів 7273636,18 грн., в т. ч. ПДВ 1212272,70 грн.;

за рахунок відшкодування субєктів господарювання 2657611,82 грн., в т. ч. ПДВ 442935,30 грн.

Згідно з п. 4.1 договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

п. 4.2.1 споживач має право здійснювати оплату за договором на підставі актів приймання-передачі природного газу та/або 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

п. 4.2.2 разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

п. 4.2.3 остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

За змістом п. 4.3 договору, датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

У відповідності до п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання та, у відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2016 р. та діє до 31.12.2016 р., в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору здійснив поставку відповідачу природного газу в січні квітні та жовтні - грудні 2016 р. в обсязі 493,618 тис куб. м., про що свідчать відповідні щомісячні акти приймання-передачі природного газу до договору (а.с. 27-34).

Суд констатує, що зазначені акти підписані представниками позивача та відповідача.

Проте, за поставлений природний газ відповідач розраховувався з простроченням строків оплати, визначеними умовами договору, внаслідок чого позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України було нараховано останньому 53293,01 грн. пені та 4186,42 грн. річних за певні періоди прострочення, що мали місце з 11.03.2016 р. по 13.02.2017 р.

Обставини щодо стягнення зазначених нарахувань стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань зі сплати спожитого природного газу підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене надає позивачу право на нарахування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних, суд приходить до висновку про те, що його здійснено з арифметично вірно, а тому позовні вимоги про стягнення 4186,42 грн. 3% річних за загальний період прострочення з 11.02.2016 р. по 13.02.2017 р. є таким, що підлягають задоволенню.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 6.2.1) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобовязань з оплати спожитого природного газу у вигляді сплати пені, вимоги позивача про її стягнення суд визнає правомірними.

Однак, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, зокрема зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з п. п. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок, останнім нараховано до стягнення з відповідача 53293,01 грн. пені за певні періоди прострочення платежів, що мали місце з 11.02.2016 р. по 13.02.2017 р.

Відповідач в процесі розгляду даної справи надав заяву про застосування до спірних правовідносин щодо стягнення пені позовної давності.

Як свідчать матеріали позивач звернувся до суду з позовом по даній справі 16.05.2017 р. Таким чином останній пропустив встановлений законом строк позовної давності щодо стягнення пені за певні періоди прострочення платежів, що мали місце з 11.02.2016 р. по 15.05.2017 р. Зазначене є підставами для відмови в задоволенні позову про стягнення 38101,59 грн. пені, нарахованої за прострочення, що мали місце в згаданий період часу.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 15191,42 грн. за певні періоди прострочення платежів, що мали місце з 16.05.2016 р. по 13.02.2017 р. є правомірними, та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, розглянувши клопотання відповідача про зменшенні розміру пені на 90 % суд зазначає наступне.

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач дійсно повністю виконав взяті на себе зобовязання щодо оплати спожитого природного газу в лютому-грудні 2016 р., тобто вживав заходів з метою належного виконання своїх зобовязань за договором.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать про те, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (Відповідач) є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів державного бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Проте, матеріали даної справи не містять жодного доказу того, що установа відповідача перебуває в скрутному матеріальному становищі, а так само доказів того, що прострочення виконання зобовязань відбулося не з вини відповідача, як на цьому наполягає останній.

З огляду на зазначені обставини, а також на те, що суд в межах даної справи відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині стягнення 38101,59 грн. пені, що становить більше ніж 71% від заявленої до стягнення суми пені, суд приходить до висновку про те, що додаткове зменшення розміру пені з ініціативи суду в даному випадку буде суперечити майновим правам та інтересам позивача у даній справі.

Крім того, як свідчать матеріали справи позивач добросовісно та в повному обсязі виконав взяті на себе зобовязання за договором поставки, та як наслідок, також вправі вимагати від відповідача належного виконання своїх зобовязань за зазначеним вище договором, а у випадку їх порушення, вимагати сплати штрафних санкцій.

Суд обєктивно оцінивши даний випадок, врахувавши всі фактичні дані, інтереси сторін, інші обставини, які заслуговують на увагу, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

До того ж, за змістом ст. 83 ГПК України зменшення штрафних санкцій при прийнятті рішення є правом суду, а не його обовязком.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 539,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 80, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59; ; на п/р 8 в АБ «Кліринговий дім», м. Київ, МФО 300647) 4186,42 грн. 3% річних, 15191,42 грн. пені, 539,40 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_3