ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 922/441/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - Смагін В.Г. (дов. б/н від 21.04.2017)

відповідача - ОСОБА_2 (НОМЕР_1);

ОСОБА_3 (дог. від 19.04.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансконтинент Груп", м. Дніпропетровськ (вх. №957 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.04.16 у справі № 922/441/16

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансконтинент Груп", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Зміїв, Харківська область

про стягнення збитків

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансконтинент груп" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків в розмірі 296 529,80 грн. за неналежне виконання умов договору на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015 року на перевезення вантажу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.04.2016 у справі № 922/441/16 (суддя Добреля Н.С.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 25.04.2016 у справі № 922/441/16 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач вважає, що ним повністю обґрунтовано наявність підстав для задоволення позовних вимог, а матеріалами справи доведено наявність в діях відповідача усіх елементів цивільного правопорушення для можливості стягнення з останнього на користь позивача збитків за втрату вантажу, а саме: протиправна поведінка, яка полягає у невиконанні взятого на себе обов'язку зі збереження майна та передачі вантажоодержувачу точної кількості товару; шкідливий результат такої поведінки, що полягає у недоотриманні вантажоодержувачем товару в кількості 180 штук на суму 362503,00 грн.; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, який зумовлений тим, що саме внаслідок невиконання перевізником взятих на себе зобов'язань ТОВ "Транс континент груп" було змушено здійснити виплату коштів в сумі 362503,00 грн.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, посилаючись на недоведеність позовних вимог та їх необґрунтованість, відсутність вини перевізника, а отже відсутність підстав для стягнення збитків, виходячи зі ст.ст. 22, 623, 924 ЦК України, ст. 226 ГК України. Відповідач зокрема зазначає, що водій відповідача товар не приймав, товарно-транспортна накладна між ТОВ «Меридіан сервіс плюс» та ФОП ОСОБА_2 позивачем не надана і не складалась взагалі; акт про нестачу поставленого товару № 06/08 складено 11.08.2015, тобто в той момент, коли водій відповідача не здійснював перевезення товару для ТОВ «Меридіан сервіс плюс», а в акті відсутній підпис водія, тоді як перевезення вантажу відбулося з 12.08.2015 по 14.08.2015. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Крім того, відповідач 12.06.2017 звернувся до суду з заявою про залучення додаткових доказів по справі, у тому числі копії товарно-транспортної накладної № 11/08 « 25» від 11.05.2015; копії акту про нестачу поставленого товару від 11.08.2015; звернення до Генерального прокурора України, Голови національної поліції у м. Дніпро; Прокурора Дніпровської області з приводу протиправних дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансконтинент Груп" по стягненню збитків за неналежне виконання умов договору на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015 на перевезення вантажу та відповіді на звернення.

14.06.2017 позивач надав до суду копію договору на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015 на перевезення вантажу.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 26.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меридіан сервіс плюс" (ТОВ "Трансконтинент Груп", позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Патур" (замовник) укладено договір № 26/02 на транспортне експедиторське обслуговування.

На виконання свого обов'язку з метою перевезення товару, що постачається замовнику до ТОВ "НАМИРА" відповідно до договору поставки товару № 01/07 від 01.07.2015, позивачем залучено перевізника ФОП ОСОБА_2 (відповідач), з яким у спрощений спосіб укладено договір на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015 на перевезення вантажу у вигляді одягу, взуття, текстилю та ТНГІ з м. Хмельницький до м. Дніпропетровськ.

Як зазначає позивач, 11.08.2015 року в м. Хмельницький, відповідачем прийнято до перевезення за товаро-транспортною накладною № 11/08-1 зазначений товар.

Як стверджує позивач, після доставки відповідачем вантажу до місця призначення: АДРЕСА_1, при його прийманні виявлена недостача в кількості 3 місць (180 шт.), а саме 30 дублянок. 50 шкіряних курток та 100 пар підошви, про що складено відповідний акт та водієм Відповідача і вантажоотримувачем внесено відомості до товарно-транспортної накладної.

Також за твердженням позивача, відповідно до видаткової накладної № 11/08-1 від 11.08.2015 року, специфікації до договору поставки № 01/07 від 01.07.2015 року та акту про нестачу поставленого товару № 06/08 від 11.08.2015 року загальна вартість втрачених 180 одиниць вантажу складає 362 503 грн. (триста шістсот дві тисячі п'ятсот три гривні): 30 дублянок за ціною 3 833,3 грн./шт., вартістю 115 000,00 грн.: 50 шкіряних курток за ціною 4 777,6 грн./шт., вартістю 238 878,00 грн.; 100 пар підошви за ціною 86,3 грн./шт., вартістю 8 625,00 грн.

Згідно з п. 5.1.1., 5.1.2., 5.1.3., 5.1.4. договору на транспортно-експедиторське обслуговування щодо перевезення вантажів №26/02, позивач, як експедитор, несе матеріальну відповідальність щодо прийнятого до перевезення товару, в тому числі в разі неналежного виконання договору третьою особою, залученою з метою його виконання.

В той же час, у зв'язку з порушенням умов договору про транспортно-експедиторського обслуговування позивач отримав від ТОВ "Патур" претензію з вимогою про відшкодувати збитки, завдані втратою вантажу.

15.10.2015 року позивачем задоволено зазначену претензію перераховано на розрахунковий рахунок вантажовідправника ТОВ "Патур" 362 503,00 грн. в якості відшкодування збитків (арк. спр. 46-47).

16.10.2015 позивачем отримано страхове відшкодування у розмірі 65 973,20 грн. ПАТ "СК "Українська страхова група", відповідно до договору добровільного страхування відповідальності експедитора № 24-0402-15-00001 від 25.06.15 року.

У зв'язку з цим, 11.09.2015 року позивачем відповідачу була направлена претензія №1 щодо добровільного відшкодування збитків в порядку регресу.

Проте, як стверджує позивач, відповіді на претензію відповідач не надав, добровільно збитки не відшкодував.

Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що такі дії відповідача щодо не відшкодування позивачу збитків, завданих втратою товару, порушують його права, що й стало підставою для звернення позивача до суду з регресним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що товарно - транспортна накладна №11/8-1 від 11.08.2015 року та акт про нестачу товару від 11.08.2015 року було складено з порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не приймав товар та не може нести відповідальність як перевізник у відповідності до ст. 924 ЦК України, зважаючи також на те, що судом не встановлено усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: вини відповідача у втраті вантажу, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданими збитками (втрата вантажу сталася внаслідок порушення вимог перевезення, за які відповідає відповідач), а також розміру збитків, як підлягають до відшкодування (у розмірі вартості всього вантажу чи суми, на яку зменшилася його вартість), у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення збитків в сумі 296529,80 грн. визнані необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та зазначає наступне.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача збитків в розмірі 296 529,80 грн., завданих втратою вантажу при перевезенні товару за договором на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015.

Як зазначалось вище, 26.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меридіан сервіс плюс" (на даний час ТОВ "Трансконтинент Груп", позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Патур" (замовник) укладено договір № 26/02 на транспортне експедиторське обслуговування, відповідно до якого позивач зобов'язалося організувати за дорученням та за рахунок замовника виконання транспортно-експедиторських послуг щодо забезпечення перевезення вантажу.

На виконання свого обов'язку з метою перевезення товару, що постачається замовнику до ТОВ "НАМИРА" відповідно до договору поставки товару № 01/07 від 01.07.2015, позивачем залучено перевізника ФОП ОСОБА_2 (відповідач), з яким у спрощений спосіб укладено договір на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015 на перевезення вантажу у вигляді одягу, взуття, текстилю та ТНГІ з м. Хмельницький до м. Дніпропетровськ.

Даний договір на разову заяву був укладений у спрощений спосіб за допомогою факсимільного зв`язку.

У відповідності до укладеного договору на разову заявку № 11/08-1 від 11.08.2015 р., відповідач був зобов'язаний доставити автомобільним транспортом - вантажним автомобілем ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_2, 98 місць вагою 4500 кг.

Стаття 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Стаття 929 ЦК України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Стаття 14 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачає відповідальність клієнта за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з ЦК України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363 (в редакції станом на 2008 рік) (далі Правила) договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.

Так, відповідно до ч. 27 ст.1 Правил, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п. 11.1 Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля ( п. 11.4.).

За умовами п.11.5. Правил, товарно-транспортну накладну (ТТН) на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу всі екземпляри ТТН підписує водій (експедитор). Перший екземпляр ТТН (з підписом водія) залишається у вантажовідправника, другий передається водієм вантажоодержувачу, а третій і четвертий, засвідчені підписом, а в разі потреби також печаткою або штампом, вантажоодержувача, передаються перевізнику (транспортній організації чи фізичній особі-суб'єкту господарювання).

Враховуючи, що товарно-транспортна накладна являється первинним документом, вона повинна відповідати вимогам, які ставляться до таких документів.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідженням товарно-транспортної накладної № 11/08 "25" від 11.08.2015 року (а.с. 34, т. 1), на яку посилається позивач, встановлено наступне.

Так, зазначена товарно-транспортна накладна містить запис в графі "прийняв водій експедитор" підпис позивача, що підтверджується печаткою на даному підписі. Крім того в товарно - транспортній накладній № 11/08 "25" від 11.08.2015 року зазначено замовником позивача ТОВ "Меридіан сервіс плюс" (позивач, на даний час ТОВ "Трансконтинент групп"), вантажовідправником - ТОВ "Патур", вантажоодержувач - ТОВ "Намира". Підпис водія відповідача ОСОБА_4 міститься лише у товарно-транспортній накладній в графі "здав".

Отже, в даному випадку, відміткою позивача в зазначеній товарно-транспортній накладній підтверджується факт отримання ним товару в кількості на 98 місць, тоді як твердження позивача про те, що відповідачем було отримано вантаж для перевезення, документально не підтверджені.

Крім того, у зазначеній товарно-транспортній накладній не вказано переліку товару, який передано до перевезення відповідачу.

Також, у графі "прийняв" мав стояти підпис вантажоодержувача, яким зазначено ТОВ "Намира", в той час як ані прізвища відповідальної особи, ані печатки товариства товаро-транспортна накладна не містить.

Крім того, відповідно до п. 5.1 договору на разову заяву 11/08-1 від 11.08.2015 року, передбачено можливість встановлення пломбування на машину.

В той час, як стверджує відповідач, що не заперечується позивачем, при здійсненні завантаження товару, пломбу останнім на автомобіль встановлено не було.

Відповідно п. 1 Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" П-6, остання підлягає застосуванню у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки або іншими обов'язковими правилами не встановлений інший порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку.

Згідно п. З підприємство - отримувач зобов'язане забезпечити прийомку продукції за кількістю у точній відповідності із стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки, цією Інструкцією, іншими обов'язковими правилами та договором.

У даному конкретному випадку приймання товару в м. Дніпропетровськ 14.08.15 року здійснено з порушенням вимог Інструкції П- 6, зокрема, не вказано час та місце приймання товару, наявність або відсутність пломб на транспортному засобі, складання акту про нестачу товару проводилось односторонньо без участі не зацікавленої сторони.

Відповідно до п. 3.5.1-3.5.2 Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, у випадках, коли вантажовідправник до товарного розділу додає спеціалізовані форми товарних накладних, графи 1, 2, 4, 5 - 7 розділу "Відомості про вантаж", а також рядок "Всього відпущено на суму" не заповнює, і у вільних рядках вказаних граф ТТН записує назви спеціалізованих форм товарних накладних, їх номери і дати виписки.

Після прибуття автомобіля і навантаження товарно-матеріальних цінностей вантажовідправник у відповідних рядках заголовку ТТН на підставі наданого водієм подорожнього листа записує номер подорожнього листа, до якого додається ТТН, найменування перевізника, що виконує перевезення вантажу, прізвище і ініціали водія, марки і державні номери відповідно автомобіля і причепів, що прибули під навантаження.

У розділі "Відомості про вантаж" вантажовідправник записує:

- у графі 8 "З вантажем слідують документи" - найменування і номери документів, прикладених до ТТН (товарних, залізничних накладних, сертифікатів, посвідчень, свідоцтв і т. п.). Вказані документи водій-експедитор приймає і передає разом з вантажем вантажоодержувачу;

- у графі 9 "Вид пакування" записує вид пакування, в якому перевозиться вантаж (скорочено: "ящ.", "корз.", "боч.", "пак."і т. д.). При пред'явленні до перевезення неупакованого вантажу вказується скорочено "н/у";

- у графі 10 "Кількість місць" вказує кількість місць по кожному з приведених у графі 1 найменуванню вантажу і кожному виду упакування. При перевезенні вантажу пакетами на піддонах указує кількість пакетів, при перевезенні вантажу навалом, насипом або наливом вносить відповідний запис і кількість місць не указує.

Вищезазначені графи товарно-транспортної накладної № 11/08 "25" від 11.08.2015 року не містять передбаченої зазначеними правилами інформації, а саме відсутні дані про вантаж.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем було надано до матеріалів справи свій оригінал товарно-транспортної накладної № 11/08 "25" від 11.08.2015 року при дослідженні якої судом було встановлено те, що вона відрізняється від накладної, на яку посилається в обґрунтування своїх позовних вимог позивач (оригінал було надано для огляду у судовому засіданні).

На зворотній стороні оригіналу товарно-транспортної накладної, наявна печатка ТОВ "Патур" в графі "здав (відповідальна особа вантажовідправника)" та печатка та підпис позивача в графі "прийняв водій експедитор", в той час, як відомості в графі "здав водій/експедитор" та графі "прийняв (відповідальна особа вантажоотримувача)" взагалі відсутні.

Окрім того зазначена накладна, на яку посилається позивач, не містить відомостей передбачених Інструкцією про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність товарно-транспортної накладної № 11/08 "25" від 11.08.2015 року вимогам які ставляться щодо її заповнення, що позбавляє даний документ доказової сили на підтвердження прийняття водієм відповідача товару до перевезення.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Відповідно ст. 618 Цивільного кодексу України, боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Отже, з аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення та до видачі одержувачу, в той час, як слідує з матеріалів справи, приймання вантажу до відправлення здійснювалось саме позивачем, що підтверджується відміткою позивача на товарно-транспортній накладній, в якій зазначено в графі "прийняв водій експедитор" підпис та печатка саме позивача. Матеріалами справи не містять документальних доказів, а позивачем не доведено факту отримання водієм товару в кількості 98 місць.

В даному випадку, як договором від 26.02.2015 року укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меридіан сервіс плюс" (ТОВ "Трансконтинент Груп") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Патур" (замовник) № 26/02 на транспортне експедиторське обслуговування, так і безпосередньо законом була передбачена відповідальність саме позивача за перевезення вантажу, оскільки безпосередньо ним було прийнято товар до відправлення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на розбіжності та невідповідність дати складення претензії про стягнення збитків, акту про нестачу товару від 11.08.2015 року, та дати перевезення вантажу, яке за твердженням відповідача відбувалось з 12.08.2015 року по 14.08.2015 року.

Вищезазначене також підтверджується самим договором на разову заяву від 11.08.2015 року, оскільки датою завантаження товару було зазначено 11.08.2015, датою відвантаження зазначено 12.08.2015 року та пояснювальною запискою, яка складена водієм ОСОБА_4, яка наявна в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 158 Статуту автомобільного транспорту Української РСР обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми. Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми. Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Розділом 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні врегульовано порядок складання актів. Так, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4. Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті, зокрема обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними. Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом. При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони. Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.).

Як вбачається з матеріалів справи, акт про нестачу товару складений в порушення вищезазначених правил, оскільки датою складання даного акту є 11.08.2015 року, тобто фактично товар ще не був доставлений та відвантажений ТОВ "Намира", на даному акті наявні підписи позивача та ТОВ "Намира".

Як зазначено у Правилах перевезень, записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія, проте підпис водія ОСОБА_5, що фактично здійснював перевезення вантажу відсутній в акті.

Також даний акт не має доказаної сили з огляду на наступне. Видача вантажу провадиться автотранспортним підприємством у залежності від того, як перевізник прийняв його від вантажовідправника. Якщо вантаж прийнятий за вагою та кількістю місць і перевозився не за пломбами відправника, автотранспортне підприємство повинно видати вантаж з перевіркою у тому ж порядку, в якому вантаж було прийнято від вантажовідправника. (п. 4.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 21.07.92р. № 01-6/856 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів автомобільним транспортом").

Таким чином, недостача мала бути відображена в тих же одиницях, в яких відбулось отримання вантажу, тобто по кількості та масі. В той час, як у зазначеному акті недостача виражена в сумі 362503,00 грн. та найменуванні втраченого товару по одиницях.

Як вже було зазначено, в товарно-транспортній накладній відсутні відомості про вантаж та зазначено лише кількість місць та масу вантажу.

Отже, даний акт не може бути підставою, що підтверджує вину відповідача щодо нестачі товару.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України у справі N 36/137.

Крім того позивачем було надано до суду копію повідомлення про початок досудового розслідування від 15.08.2015 року, в якому зазначено про те, що в період часу з 11.08.2015 року по 10:00 год. 14.08.2015 року у м. Дніпропетровську невстановлена особа таємно шляхом вільного доступу заволоділа майном ОСОБА_6

Отже, із даного повідомлення вбачається, що по-перше особу, яка заволоділа майном не було встановлено, по-друге заволодіння майном відбувалось у місті Дніпропетровську, в той час, як вже було встановлено судом, 11.08.2015 року автомобіль відповідача знаходився у м. Хмельницькому і саме у цей день здійснювалось завантаження товару на перевезення.

У зв`язку з викладеним, вищезазначене повідомлення не підтверджує вину саме відповідача у втраті товару.

Претензія про нестачу товару, надана позивачем, також складена 11.08.2015 року фактично до дати відвантаження товару за місцем прибуття.

В обґрунтування позовних вимог, позивач також посилається на те, що на вимогу ТОВ "Патур", позивачем було виплачено ТОВ "Патур" збитки, завдані втратою вантажу в розмірі 362503,00 грн.

16.10.2015 року, позивачем отримано страхове відшкодування у розмірі 65 973,2 грн. ПАТ "СК "Українська страхова група", відповідно до договору добровільного страхування відповідальності експедитора № 24-0402-15-00001 від 25.06.15 року.

Отже, за розрахунком позивача, відповідач має відшкодувати позивачу збитки в розмірі 296529,80 грн., завдані втратою товару в порядку регресу.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування збитків можливе лише при доведенні усіх елементів правопорушення.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 224 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Стаття 225 ГК України встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту прийняття відповідачем товару для перевезення, ані вини відповідача у втраті вантажу, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданими збитками (втрата вантажу сталася внаслідок порушення вимог перевезення, за які відповідає відповідач), а також розміру збитків, як підлягають до відшкодування (у розмірі вартості всього вантажу чи суми, на яку зменшилася його вартість), у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача збитків 296529,80 грн.

За таких обставин, позивач ані під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами. Його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому, вказані вимоги заявника, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 25.04.16 у справі № 922/441/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансконтинент Груп" м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.04.16 у справі № 922/441/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Медуниця О.Є.