ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 червня 2017 р. Справа № 918/279/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Тур-ретур"

до відповідача ОСОБА_1 гімназії № 2

про відшкодування збитків в сумі 108000 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2;

від відповідача: представник ОСОБА_3

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Тур-ретур" (надалі - Позивач або ПП "Тур-ретур") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 гімназії № 2 (надалі - Відповідач або Гімназія) в якому просить стягнути з останньої 108 000,00 грн. збитків.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов Договору №40414 від 04.04.2014 р. на туристичне обслуговування та обслуговування під час проведення міжнародного фольклорного фестивалю, чим наніс збитки Позивачу в сумі 108 000 грн..

Зокрема Позивач зазначає, що при оформленні поїздки танцювальному ансамблю "Веснянка" ОСОБА_1 гімназії №2 "Тур-ретур" поніс затрати:

1. Оформлення посольських анкет: 55 осіб х 75 грн = 4125 грн.

(Згідно розцінок Візового центру Угорщини)

2. Перекладацькі послуги при перекладі документів на англійську мову:

- нотаріальні заяви 43 штуки х 100 грн = 4300 грн.

- довідка з місця навчання 46 штук х 30 грн = 1380 грн.

- довідка з місця праці батьків 55 штук х 50 грн = 2750 грн.

(Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 144 від 3.06.2014 року).

3. Початкова оплата проживання в готелі, харчування, фестивального внеску, екскурсійного обслуговування:

- згідно переказу коштів по системі MoneyGram 30/05/3014 року на суму 150 евро, що еквівалентно 2400 грн. + 208,37 грн (комісія) = 2608,37 грн;

- згідно переказу коштів по системі MoneyGram 20/06/3014 року на суму 700 евро, що еквівалентно 11200 грн. + 516,67 грн (комісія) = 11716,67 грн;

- згідно переказу коштів по системі MoneyGram 06/06/3014 року на суму 100 евро, що еквівалентно 1600 грн. + 144,4 грн (комісія) = 1744,4 грн;

- згідно переказу коштів по системі MoneyGram 22/04/3014 року на суму 100 евро, що еквівалентно 1600 грн + 140 грн (комісія) = 1740 грн;

- згідно платіжного доручення по системі SWIFT 25/06/2014 року на суму 300 евро, що еквівалентно 4800 грн.

4. Транспортні послуги на суму 2300 євро, що еквівалентно сумі 36800 грн.

(Згідно договору №704/14 від 7 квітня 2014 року про надання транспортних послуг по перевезенню пасажирів).

Разом 70803 грн.

Решта послуг (курєрські, виготовлення ксерокопій, оформлення полюсів медичного страхування, часткова оплата готелю та харчування) на суму 37197 гривень оплачено готівкою.

Разом з тим, Позивач вказує на те, що Відповідачем порушено умови договору та ст. 20 Закону України "Про туризм", зокрема було не дотримано Замовником термінів договору по збору, оформленню документів і проведення оплат послуг.

Відповідач надав суду письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що умови договору були невиконані самим Позивачем, виходячи з наступного.

З квітня по червень 2014 року директор ПП "Тур-Ретур" ОСОБА_2 шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами дитячого ансамблю "Веснянка" ОСОБА_1 гімназії № 2. На даний час прокурором підготовлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 190 КК України, внесеному в ЄРДР 03.07.2014 за № 0000570 (по обвинуваченню колишнього директора ПП "Тур-Ретур" - ОСОБА_2М.). Тому юридична оцінка правомірності дій керівництва ПП "Тур-Ретур" щодо виконання своїх зобовязань перед дитячим танцювальним ансамблем "Веснянка" ОСОБА_1 гімназії № 2 за вищезгаданим договором буде надана судом за результатами розгляду відповідної кримінальної справи.

Разом з тим, Відповідач зазначає, що на думку позивача, уточнення умов договору по ходу його виконання є ознакою недобросовісності зі сторони ОСОБА_1 гімназіїї № 2. Однак, всі робочі та організаційні моменти щодо реальних термінів подачі документів і сплати коштів по ходу виконання договору попередньо узгоджувалися із ПП "Тур-Ретур" і від Виконавця жодного разу зауважень чи заперечень щодо згаданих корективів і поправок не надходило. Дані обставини зафіксовані у протоколі одночасного допиту осіб від 26.08.2014 року в кримінальному провадженні № 0000570 від 03.07.2014 р. Проте, аж до липня 2014 року Виконавець не повідомляв Замовника про неможливість виконання укладеного договору, а всі кошти, які передавалися Виконавцю навіть пізніше, ніж 09.05.2014 року, отримувалися ним без жодних зауважень чи застережень.

Разом з тим, враховуючи, що згідно з п. 19 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" під продукцією розуміється і послуга, Виконавець не надав Замовнику своєчасну та повну інформацію про послугу, яка була фактично придбана (оплачена) ним, як споживачеві (Замовнику) властивостей (в тому числі, відносно строків її надання), обумовлених у розділі 1 Договору.

Згідно з п. 1 ч. 7 ст. 15 цього ж Закону у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Отже, в даному випадку не Виконавець, а Замовник договору має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про туризм" суб 'єкти туристичної діяльності зобовязані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов'язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом; надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором. Тож, вимоги діючого законодавства в даному випадку порушив не Замовник, а якраз Виконавець.

Таким чином, Відповідач вважає, що було порушено його право на отримання тих туристичних послуг, які були передбачені договором (ч. 1 ст. 25 того ж Закону), а отже не Виконавець, а Замовник має право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у звязку з невиконанням позивачем умов договору (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про туризм").

Позивач вважає, що Відповідач начебто допустив односторонню відмову від зобовязання і нібито повинен сплатити штрафні санкції за порушення зобов'язання. Однак, зобовязання не передбачало організацію неповної подорожі зі скороченою тривалістю або поїздку на альтернативні фестивалі. Договір від 04.04.2014 укладався на організацію екскурсійного туру та участь саме в ІІ Міжнародному фольклорному фестивалі "Літо в Будапешті" (а не будь-якому іншому фестивалі) і тривалістю саме з 02.07.2014 по 07.07.2014 (а не будь-якою іншою тривалістю). Вказаних послуг, передбачених договором, позивач не надав.

Відповідач також зауважує, що відповідно до ч. 8 ст. 20 Закону України "Про туризм" туроператор (турагент) зобовязаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Однак, даної вимоги закону Позивач не виконав та не повідомив Відповідача за три дні до початку подорожі про зміну обставин, яка могла призвести до відмови від виконання договору. Таким чином, сам туроператор порушив вимоги законодавства і діяв недобросовісно, але намагається у всьому звинуватити Відповідача.

У позовній заяві ПП "Тур-Ретур" зазначає, що гімназія має відшкодувати йому кошти на оформлення віз, медичної страховки, переклади нотаріальних заяв, посольських анкет з української на англійську мову, затрати, які пішли на їх оформлення, часткову оплату проживання в готелі, харчування, фестивальний внесок, екскурсійне обслуговування, транспортні послуги. Позивач зазначає, що поніс затрати на оформлення посольських анкет в сумі 4 125 грн і начебто на підтвердження надає якусь адресу електронної скриньки. Однак, жодних належних доказів на підтвердження понесених затрат позивачем так і не надано.

ПП "Тур-Ретур" зазначає, що воно понесло витрати на перекладацькі послуги при перекладі документів на англійську мову на загальну суму 8 430 грн. При цьому позивач посилається на якусь квитанцію до прибуткового касового ордера № 144 від 03.06.2014. Однак, такого документа у додатках до отриманої позовної заяви ми взагалі не виявили.

Позивач зазначає, що початкова оплата проживання в готелі, харчування, фестивальний внесок, екскурсійне обслуговування начебто підтверджується грошовими переказами в системі MoneyGram. Однак, із наданих позивачем копій заяв на відправлення переказу MoneyGram стає зрозуміло, що в Болгарію пересилалися суми 150, 100, 700, 100 євро із відміткою про призначення платежу - "допомога родичам". При цьому, залишається не зрозумілим: яке відношення мають вказані суми до виконання нашого договору?

Долучена до позовної заяви копія платіжного доручення від 25.06.2014 р. взагалі складена іноземною мовою і зрозуміти яким чином вона стосується даної справи - також неможливо.

Також у своїй позовній заяві ПП "Тур-Ретур" зазначає, що витрати на транспортні послуги склали 2 300 євро і це начебто підтверджується договором № 704/14 від 07.04.2014р. про надання транспортних послуг по перевезенню пасажирів. Однак, у даному договорі лише визначено повну вартість оренди автобуса (п. 2 Договору) і міститься вказівка на те, що оплата має проводитися двома частинами: 300 євро - до 01.05.2014 і 2000 євро - до 01.06.2014 (п. 6 Договору). Однак, жодних належних доказів на підтвердження факту здійснення вказаних розрахунків за даним договором позивачем не надано.

У так звану "решту послуг" Позивач чомусь повторно включає оплату готелю і харчування, але ці ж витрати він вже рахував і подавав окремо (вище за текстом заяви).

Таким чином, Відповідач вважає, що позовна заява не містить належних доказів на підтвердження його вини у невиконанні зобовязання, та не містить належних доказів понесених позивачем витрат на виконання договору.

10.05.2017 року до суду від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого останній просить суд зупинити провадження у справі № 918/279/17 до вирішення пов'язаної з нею кримінальної справи № 559/2585/16-к, що розглядається Млинівським районним судом Рівненської області. У задоволенні даного клопотання судом відмовлено, оскільки ухвалою Млинівського районного суду від 29 березня 2017 року у справі № 559/2585/16-кв Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000570 відносно ОСОБА_2 повернуто прокурору. Відтак відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 918/279/17.

09.06.2017 року до суду від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній зазначає про понесені затрати ПП "Тур-ретур" при оформленні поїздки танцювальному ансамблю "Веснянки" ОСОБА_1 гімназії № 2 та просить суд стягнути з Відповідача 71200 грн., 14200 грн. штрафу, 12816, грн. пені та 6879 грн. додаткового штрафу, а всього 105 135 грн..

Відповідно до статті 22 ГПК України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Суд, оцінивши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, встановив, що остання за своєю природою є заявою про зміну предмету та підстав позову, так як в останній Позивач крім стягнення збитків, передбачених в позовній заяві, просить стягнути штрафи та пеню, та змінює обставини, на яких ґрунтується його вимога.

Суд відмовляє в задоволенні даної заяви Позивача, так як остання подана після початку розгляду справи по суті, та направлена на одночасну зміну предмета і підстав позову.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

04 квітня 2014 року, між Приватним підприємством "Тур-Ретур", як Виконавцем, та ОСОБА_1 гімназією № 2, як Замовником, було укладено договір № 40414 на туристичне обслуговування та обслуговування під час проведення міжнародного фольклорного фестивалю (далі - Договір), за умовами якого Виконавець за оплату зобов'язується реалізувати Замовнику від власного імені туристичні послуги по організації екскурсійного туру Дубно - Будапешт - Сентендре - Егер - Мішкольц - Дубно з 02.07.14 до 07.07.14 року та участь в ІІ Міжнародному фольклорному фестивалі "Літо в Будапешті"; кількість оплачуваних туристів 45 + 3 особи безкоштовно (розділ 1 Договору).

Відповідно до п. 2.2.1. та п. 2.2.2. Договору, Замовник зобовязується до 09.05.14 р. надати документи, необхідні для оформлення туру: закордонний паспорт (дія якого повинна бути не менше 3 місяців після повернення з поїздки) та усі решта документів, котрі вимагає Посольство країни, де оформлятимуться візи (п. 2.2.1. Договору), оплатити Виконавцю вартість послуг: авансову вартість послуг до 04.04.14 (в сумі 40 єро/чол.); повну вартість послуг до 09.05.14 (в сумі 90 євро/чол.) (п.2.2.2 Договору).

Згідно з п. 3.3. та п. 3.4. Договору порушення зобовязання Замовником не веде до припинення відносин з Виконавцем. У випадку, якщо Замовник у односторонньому порядку відмовляється від зобовязання, зобовязання не припиняється до моменту сплати Замовником штрафних санкцій за порушене зобовязання. Замовник несе повну відповідальність за наявність і правильність оформлення поданих Виконавцю необхідних паспортних та візових документів на вїзд та виїзд з країни проживання.

Загальна вартість туристичного обслуговування однієї особи складає 130 євро, що еквівалентно 2080 гривень (згідно курсу на день здійснення оплати, 1 євро = 16 грн.). Вартість туристичних послуг становить 300,00 гривень, які входять в загальну ціну туристичного обслуговування (п. 4.1., п. 4.2. Договору).

У відповідності до п. 6.4. Договору, отримана вся необхідна, повна та достатня інформація щодо умов туристичного обслуговування згідно ст. 20 Закону України "Про туризм" та Закону України "Про захист прав споживачів".

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

В позовній заяві Позивач зазначає, що ОСОБА_1 гімназія №2 оплатила за туристичні послуги "Тур-ретур" з розрахунку 51 особа х 130 євро = 6630 євро, що еквівалентно 108000 гривень. Свідченням цього, за твердженням Позивача, є розписки , які надав "Тур-ретур" представнику гімназії.

Представник гімназії в судовому засідання факт сплати коштів Позивачу підтвердив.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилаючись на те, що поїздка була зірвана Замовником - ОСОБА_1 гімназією № 2, яка в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору, Позивач зазначає, що остання своїми діями нанесла йому збитки в сумі 108 000 грн., які Позивач і просить стягнути з Відповідача.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Загальне поняття "збитки" складається із двох складових. По-перше, це так звана "реальна шкода", під якою коментована стаття розуміє дві групи витрат:

1) витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв'язку із знищенням речі (наприклад, вартість втраченого ремонту внаслідок знищення шарового крану стояку водопостачання в квартирі та затоплення квартири) тощо.

2) Витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв'язку із невиконання ним зобов'язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника (ст. 614 ЦК).

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором. Це кореспондує загальним положенням процесуального законодавства (ч. 1 ст. 60 ЦПК і ст. 33 ГПК), відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо). До складу збитків, які підлягають відшкодуванню в разі порушення господарських зобов'язань, включаються і додаткові витрати, штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів), понесені стороною, яка зазнала шкоди внаслідок порушення зобов'язання другою сторонами (ч. 1 ст. 295 ЦК).

У своїй позовній заяві ПП "Тур-Ретур" зазначає, що гімназія має відшкодувати йому кошти на оформлення віз, медичної страховки, переклади нотаріальних заяв, посольських анкет з української на англійську мову, затрати, які пішли на їх оформлення, часткову оплату проживання в готелі, харчування, фестивальний внесок, екскурсійне обслуговування, транспортні послуги.

Позивач зазначає, що поніс затрати на оформлення посольських анкет в сумі 4 125 грн. і начебто на підтвердження надає якусь адресу електронної скриньки. Однак, жодних належних доказів на підтвердження понесених фактичних затрат позивачем не надано.

В копіях квитанцій до прибуткового касового ордера № 157 від 10.06.2014 та № 124 від 14.05.2014 як підстави для оплати зазначено "оформлення посольських анкет" та "проживання в готелі та харчування (3-6.06.14р) 55 чол.". Тобто з даних документів не вбачається, що зазначені оплати здійснені саме на виконання Договору з Відповідачем.

ПП "Тур-Ретур" зазначає, що воно понесло витрати на перекладацькі послуги при перекладі документів на англійську мову на загальну суму 8 430 грн. При цьому позивач посилається на квитанцію до прибуткового касового ордера № 144 від 03.06.2014. Однак, такого документа Позивачем до позовної заяви не додано.

Позивач зазначає, що часткова оплата проживання в готелі, харчування, фестивальний внесок, екскурсійне обслуговування начебто підтверджується грошовими переказами в системі MoneyGram. Однак, із наданих позивачем копій заяв на відправлення переказу MoneyGram стає зрозуміло, що в Болгарію пересилалися суми 150, 100, 700, 100 євро із відміткою про призначення платежу - "допомога родичам". При цьому, залишається не зрозумілим: яке відношення мають вказані суми до виконання Договору між Позивачем та Відповідачем.

Долучена до позовної заяви копія платіжного доручення від 25.06.2014 (а.с. 71) взагалі складена іноземною мовою і зрозуміти яким чином вона стосується даної справи - також неможливо. Крім того з огляду даного платіжного доручення в межах шкільного знання англійської мови можна зрозуміти, що платником в даному випадку є ОСОБА_4, а не ПП "Тур-Ретур".

Також у позовній заяві ПП "Тур-Ретур" зазначає, що витрати на транспортні послуги склали 2 300 євро і це начебто підтверджується договором № 704/14 від 07.04.2014 про надання транспортних послуг по перевезенню пасажирів. Однак, у даному договорі лише визначено повну вартість оренди автобуса (п. 2 Договору) і міститься вказівка на те, що оплата має проводитися двома частинами: 300 євро - до 01.05.2014 і 2000 євро - до 01.06.2014 (п. 6 Договору). Однак, жодних належних доказів на підтвердження факту здійснення вказаних розрахунків за даним договором позивачем не було надано.

У так звану "решту послуг" позивач чомусь повторно включає оплату готелю і харчування, але ці ж витрати він вже рахував і подавав окремо (вище за текстом заяви).

Як слідує з матеріалів справи, та встановлено судом, всі зазначені Позивачем витрати, останній мав здійснити саме на виконання та в межах Договору №40414 від 04.04.2014 р. на туристичне обслуговування та обслуговування під час проведення міжнародного фольклорного фестивалю, укладеного з Відповідачем.

Матеріалами справи встановлено, що Позивач на виконання Договору №40414 від 04.04.2014 р. отримав від Відповідача 108 000 грн., як оплату вартості туристичних послуг.

Дані кошти Позивачем Відповідачу не повернути.

Отже з наведеного слідує, що всі зазначені Позивачем витрати не є збитками, в розумінні ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України, а є витратами , які останній здійснив на виконання своїх зобов"язань за Договором №40414 від 04.04.2014 р. на туристичне обслуговування та обслуговування під час проведення міжнародного фольклорного фестивалю, укладеного з Відповідачем.

За вимогами ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, як вбачається з вищенаведеного, позивачем даного обовязку виконано не було.

Таким чином, ні позовна заява, ні наступні пояснення Позивача не містять належних доказів понесених позивачем витрат (збитків) саме на виконання Договору № 40414 від 04.04.2014 р. на туристичне обслуговування та обслуговування під час проведення міжнародного фольклорного фестивалю.

Отже в даному випадку Позивач не довів належними доказами наявності всіх елементів для застосування до Відповідача такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, зокрема наявності самих збитків, а відтак така відповідальність не настає.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 4-7 цього ж Кодексу судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ж до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Приватним підприємством "Тур-ретур" в позовній заяві, є не обґрунтованими, безпідставними, не доведеними належними доказами, а відтак позов останнього не підлягає задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства "Тур-ретур" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "19" червня 2017 року.

Суддя Марач В.В.