ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 904/11578/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Поляк О.І., Корсака В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПриватного акціонерного товариства "АПК-Інвест"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.03.2017
у справі№ 904/11578/16
Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПриватного акціонерного товариства "АПК-Інвест"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Євро Агро Дистриб'юшин"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:Приватного підприємства "Файні корми"
провизнання договору поруки недійсним

від позивача: від відповідача: від третьої особи:не з'явились не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мальченко І.Ф.) від 26.01.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Широбокова Л.П., судді: Джихур О.В., Орєшкіна Е.В.) від 15.03.2017, у справі №904/11578/16 в позові відмовлено.

В касаційній скарзі Приватне акціонерне товариство "АПК-Інвест" просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 203, 215, 511, 512, 516, 553 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.42, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не скористалися правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

Приватне акціонерне товариство "АПК-Інвест" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання недійсним договору поруки б/н від 30.03.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Агро Дистриб'юшн" та Приватним підприємством "Файні корми". Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, відповідно до яких при укладення спірного договору було відсутнє волевиявлення боржника, Приватного акціонерного товариства "АПК-Інвест".

Судами встановлено таке.

30.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Агро Дистриб'юшн" як постачальником та Приватним акціонерним товариством "АПК-Інвест" як покупцем був укладений договір поставки №736 КЗ, за умовами якого відповідач зобов'язався в порядку, на умовах і в строки, передбачені договором, поставити позивачу товар (зернові культури та компоненти комбікормів), а позивач зобов'язався прийняти та оплатити зазначений товар згідно узгоджених специфікацій. Згідно п.9.2. укладеного договору зобов'язання за ним не можуть бути передані третім особам.

30.03.2016 між відповідачем як кредитором та Приватним підприємством "Файні корми" як поручителем був укладений договір поруки, згідно п.1.1. якого поручитель зобов'язався частково відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань позивача за договором поставки №736 КЗ від 30.03.2016. Даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 (п.7.1. договору поруки).

В п.3.1 договору поруки сторони дійшли згоди про те, що відповідальність поручителя перед кредитором включає:

- зобов'язання здійснити поставку товару за основним договором (основне зобов'язання);

-зобов'язання відшкодувати кредитору шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням основного зобов'язання (зобов'язання з відшкодування шкоди);

- зобов'язання сплатити кредитору неустойку за порушення основного зобов'язання боржником (зобов'язання зі сплати неустойки);

- зобов'язання сплатити Кредитору проценти за користування чужими грошовими коштами за невиконання основного зобов'язання.

Відповідальність поручителя перед кредитором у випадках, передбачених п.3.1. договору поруки, обмежується сплатою поручителем кредитору грошових коштів у сумі 500,00грн (п.3.2. договору поруки).

Пунктом 6.1. договору поруки сторони визначили, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань по основному договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, попередні судові інстанції правомірно виходили з такого.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, договір поруки за змістом приписів ст.ст.553, 554 ЦК України укладається кредитором за зобов'язанням, яке забезпечується порукою, і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником (стороною) в зобов'язанні, забезпеченому порукою. Законодавством України не передбачено і не випливає зі змісту правовідносин поруки обов'язку кредитора або поручителя за договором поруки отримувати згоду боржника на укладення такого договору. З огляду на відсутність передбаченого законом обов'язку укладати договір поруки лише за згодою боржника, відсутність згоди боржника на укладення договору поруки не порушує умови дійсності договору поруки і не є підставою недійсності зазначеного правочину.

Крім того, зі змісту приписів ст.ст.553, 554, 626 ЦК України також вбачається, що договір поруки укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя; безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

При цьому, посилання скаржника на те, що за договором поруки, можливо, будуть передані зобов'язання останнього третій особі по забезпеченому зобов'язанню, зазначеного вище не спростовує, адже в будь-якому випадку обсяг обов'язків позивача, що виникають з невиконання правовідношення, забезпеченого порукою, залишається незмінним та може бути виконаний як на користь первісного, такі і на користь нового кредитора.

Згідно зі ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом зазначених норм, права або інтереси особи підлягають судовому захистові у разі їх порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

У спорах про визнання правочину недійсним, крім учасників договору, а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Втім, враховуючи, що забезпечення зобов'язання боржника порукою не встановлює, не припиняє та не змінює обов'язків останнього по забезпеченому правочину, а також те, що під час розгляду справи в попередніх судових інстанціях позивач не довів наявності будь-якого порушення його прав спірним договором, висновок про відмову в позові, касаційний суд вважає обґрунтованим.

Наведене свідчить, що під час прийняття рішення та постанови у справі суди першої та апеляційної інстанцій не припустились порушень або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для їх скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АПК-Інвест" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 у справі №904/11578/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді

О. Поляк

В. Корсак