ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р.Справа № 922/1540/17

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І.
при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків
про стягнення 3083,14 грн.
за участю представників сторін:
позивача Бєлая І.М. (довіреність № 01-16/2306 від 24.04.2017 р.);

відповідача Перепадя В.І. (довіреність № 1/34-87 від 12.01.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд сягнути з Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків (далі за текстом - відповідач) 3083,14 грн., з яких:

2732,85 грн. пені;

292,75 грн. 3% річних;

57,54 грн. індексу інфляції.

Позов мотивовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 0041.02 від 25.07.2004 р. щодо своєчасної сплати поставленої позивачем електроенергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017 р.

В судовому засіданні 06.06.2017 р. оголошено перерву до 19.06.2017 р.

В процесі розгляду справи відповідач надав відзив на позов (вх. № 17956 від 31.05.2017 р.), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заборгованість, на яку позивач нараховує неустойку, частково виникла в результаті неможливості проведення оплати в період проведення процедури закупівлі на початку 2017 р., у зв`язку з недостатністю фінансування військової частини на зазначені цілі по причині виконання завдань переоснащення підрозділів в особливий період. Відповідач вказує, що заборгованість ним погашалася у відповідності до цільового державного фінансування на підстав рахунків на оплату, наданих позивачем.

Крім того, позивач звернувся до суду з клопотанням про зменшення суми пені (вх. № 17955 від 31.05.2017 р.), в якому просить суд зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 90 % з посиланням на те, що військова частина НОМЕР_1 фінансується з Державного бюджету України, та залучена до участі в антитерористичній операції. Відповідач зазначає, що стягнення з нього пені в заявленій сумі негативно позначиться на рівні матеріального забезпечення особового складу та негативно вплине на можливість здійснення видатків для забезпечення участі військової частини в антитерористичній операції.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 20048 від 19.06.2017 р.), в яких додаткового обґрунтовує позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3083,14 грн. та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На судове засідання 19.06.2017 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов, та в разі якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 25.07.2004 р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії № 0041.02 (а. с. 36-41), згідно з умовами якого (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін до договору б/н від 27.01.2016 р.) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку № 3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (розділ 1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язується керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), правилами улаштування електроустановок (далі по тексту -ПУЕ), іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов`язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Згідно з п. п. 2.3, 2.3.3, 2.3.4 договору споживач зобов`язується, своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків". Здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно вимог ПКЕЕ та умовами цього договору.

Пунктами 1-2 додатку № 2 від 11.03.2011 р. до договору (далі за текстом додаток; а. с. 42) встановлено наступне:

Розрахунковий період встановлено споживачу з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Споживач кожного останнього дня розрахункового періоду самостійно проводить зняття показів розрахункових приладів та надає постачальнику звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії за встановленою формою (додаток № 9 до договору "Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії").

Якщо розрахункові прилади обліку споживача встановлені на підставі постачальника, зняття показань цих розрахункових приладів обліку здійснюється персоналом споживача та постачальника 20 числа місяця; ці показання фіксуються в додатку № 5А "Двосторонній акт фіксації показань приладів обліку на об`єктах РЕМ" до договору про постачання електричної енергії. Інспектор РВЕ повідомляє споживачу точний час проведення зняття показань. У разі відсутності споживача при проведенні зняття показань приладів обліку "Двосторонній акт фіксації показань приладів обліку на об`єктах РЕМ" вважається дійсним за наявності підписів представників РЕМ (РРЕМ) та РВЕ скріпленими відповідними печатками.

Звіт про обсяги переданої субспожитої електричної енергії ним узгоджується з основним споживачем.

Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.

Пунктом 4.2.1 договору закріплено право постачальника вимагати сплати пені, 3% річних та індексу інфляції в разі внесення платежів, передбачених п. п. 2.3.3-2.3.4, з порушенням термінів, визначених додатком.

Відповідно до п. 6 додатку № 2 до договору, у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань постачальник проводить споживачу за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно з п. п. 4.5, 5 додатку № 2 до договору, споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі встановленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додатком № 20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Відповідно до п. 9.5 договору, він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2016 року.

Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як постачальник електричної енергії за договором, на його виконання здійснив відпуск електричної енергії відповідачу, як споживачу, з серпня 2016 р. по березень 2017 р. про що свідчать двосторонні звіти про обсяг спожитої електроенергії за спірний період (а. с. 20-24).

З метою оплати відповідачем спожитої електричної енергії, позивачем на виконання умов п. 5 додатку № 2 до договору направлено останньому відповідні рахунки за період з серпня 2016 р. по березень 2017 р. Факт отримання даного рахунку відповідачем підтверджується підписами уповноважених представників останнього в книзі реєстрації видачі рахунків за використану електроенергію та копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. Проте відповідач, всупереч умовам цього договору, не виконав обов`язку щодо повного та своєчасного проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.

В зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем на підставі умов договору та відповідних вимоги чинного законодавства України нараховано останньому 2732,85 грн. пені та 292,75 грн. - 3% річних за загальний період прострочення щомісячних платежів які мали місце з 28.10.2016 р. по 30.03.2017 р., та 57,54 грн. інфляційних втрат за прострочення платежу за серпень 2016 р. за період прострочення по жовтень 2016 р.

Обставини щодо стягнення зазначених нарахувань стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ч. 6-7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що в п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань зі сплати спожитої електроенергії в зазначені позивачем в розрахунку річних та інфляційних періоди підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене надає позивачу право на нарахування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних, суд констатує, що розрахунок річних позивачем здійснено арифметично вірно та з дотриманням вимог чинного законодавства. За таких обставин, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 292,75 грн. річних за загальний період прострочення щомісячних платежів які мали місце з 28.10.2016 р. по 30.03.2017 р. підлягає задоволенню.

Разом з тим, розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, суд констатує, що його позивачем здійснено з певними арифметичними помилками та без врахування при здійснення нарахування правової позиції ВГСУ, викладеної в вищезазначеній постанові пленуму.

Здійснивши відповідний розрахунок інфляційних, та врахувавши той факт, що суд згідно зі ст. 83 ГПК України при здійсненні розрахунку позбавлений права вийти за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, і такого клопотання позивач під час розгляду даної справи не надавав, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 57,54 грн. інфляційних втрат за прострочення платежу за серпень 2016 р. за період прострочення по жовтень 2016 р.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, пунктом 6 Додатка № 2 до договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань Постачальник проводить споживачу за весь час прострочення, у тому числі за день оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу.

За таких обставин, доводи позивача про покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати пені за загальний період прострочення щомісячних платежів які мали місце з 28.10.2016 р. по 30.03.2017 р. є правомірними.

Разом з тим, господарський суд, розглянувши клопотання (вх. № 17955 від 31.05.2017 р.) відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% зазначає наступне.

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії за період з серпня 2016 р. по березень 2017 р.

Прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань мало місце в зв`язку з тим, що заборгованість, на яку позивач нараховує неустойку, частково виникла в результаті неможливості проведення оплати в період проведення процедури закупівлі на початку 2017 р., у зв`язку з недостатністю фінансування військової частини на зазначені цілі по причині виконання завдань переоснащення підрозділів в особливий період. В подальшому, заборгованість відповідачем погашалася у відповідності до цільового державного фінансування на підстав рахунків на оплату, наданих позивачем.

Суд констатує, що періоди прострочення сплати щомісячних платежів є незначними, а матеріали справи не містять доказів того, що в результаті такого прострочення позивач зазнав будь-яких збитків.

Таким чином, стягнення з відповідача штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі наносить шкоду інтересам держави та її обороноздатності, оскільки, відповідач по даній справі Військова частина НОМЕР_1 з квітня 2014 р. виконує завдання, пов`язані з проведенням антитерористичної операції.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем та те, що стягнення додаткових коштів у вигляді пені в заявленій до стягнення сумі негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне з власної ініціативи зменшити розмір пені що підлягає стягненню з відповідача, на 50% від заявленої позивачем до стягнення суми, а саме: стягнути з відповідача пеню у розмірі 1366,43 грн., а в решті позову про її стягнення відмовити.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 83 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ; на п/р НОМЕР_3 в АТ Райффайзен Банк Аваль м. Київ, МФО 380805, код 00131954) 1366,43 грн. пені, 292,75 грн. 3% річних, 57,54 грн. інфляційних та 890,89 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2017 р.

Суддя О.І. Байбак