КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа№ 910/24192/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Разіної Т.І.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИСС»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р.

у справі № 910/24192/16 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИСС»

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. позов задоволено повністю. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «АНИСС» звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки орієнтовною площею 0,3га по вул. Ревуцького у Дарницькому районі м. Києва та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНИСС» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИСС» прийнято до провадження.

Розпорядженням від 31.05.2017р. №09-53/2038/17 у зв'язку із перебуванням судді Тищенко О.В., який не є головуючим суддею по справі, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Разіна Т.І., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИСС» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. у справі № 910/24192/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Київська міська рада заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

24.09.2015р. Департаментом земельних ресурсів на підставі запиту прокуратури дарницького району м. Києва від 07.07.2015р. №52/4705вих15 проведено обстеження земельної ділянки за адресою: вул. Ревуцького у Дарницькому районі міста Києва, код ділянки: 63:292:001.

Обстеженням встановлено, що відповідно до бази даних міського земельного кадастру земельна ділянка площею 189 476,36 кв.м. на вул. Ревуцього обліковується за комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо». На частині вказаної земельної ділянки орієнтованою площею 0,3 га (в тому числі і на частині плеса озера «Сонячне») розташовано комплекс будівель та споруд, в яких функціонують заклади громадського харчування «Штандарт» та «Рибне місце».

Станом на теперішній час встановлено, що частина зазначеного комплексу (нежитлова будівля (літ. А) - заклад громадського харчування площею 973 кв.м.) належить товариству з обмеженою відповідальністю «АНИСС». Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.05.2014р.

Рішення щодо відведення земельної ділянки, на яких функціонують заклади громадського харчування «Штандарт» та «Рибне місце», за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала. Документи, що посвідчують право власності (оренди) в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровано.

При цьому обстеженням було встановлено, що територія земельної ділянки, що фактично використовується ТОВ «АНИСС» та на якій безпосередньо розміщено нежитлову будівлю, що належить ТОВ «АНИСС» потрапляє до прибережної захисної смуги, яка затверджена рішенням Київської міської ради від 26.12.2010 №33/3471 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва».

Зазначені висновки відображено в акті обстеження земельної ділянки №479/02 від 24.09.2015р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки спірна земельна ділянка орієнтовною площею 0,3 га по вул. Ревуцького у Дарницькому районі міста Києва, територія якої частково потрапляє до прибережної захисної смуги, не була відведена відповідачу уповноваженими на те органами та право власності на неї за останнім не зареєстровано, суд приходить до висновку, що вказана земельна ділянка підлягає звільненню та приведенню у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Такі висновки суду першої інстанції Київський апеляційний господарський суд вважає передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

07.10.2004р. Дарницька районна в місті Києві рада надала погодження на відведення земельної ділянки по вул. Ревуцького , 2-4 для будівництва, розміщення та експлуатації культурно-оздоровчого центру у складі пляжу озера «Сонячне», за умови погодження з балансоутримувачем території ДКП «Плесо» та включення об'єкту до складу проекту благоустрою.

27.08.2008р. Дарницька райдержадміністрація рекомендувала надати кафе «Рибне місто» поштову адресу: вул. Ревуцького, 2-г.

24.03.2010р. Головне управління контролю за благоустроєм міста Києва надало згоду на встановлення декоративного паркану біля кафе за адресою: вул. Ревуцького, 2-г.

Відповідно до ч. ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно нежитлова будівля (літ. А) - заклад громадського харчування, за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 2-Г, загальною площею 973 кв.м. належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АНИСС» на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні справі «Україна-Тюмень проти України» від 22.11.2007р. вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., серед інших, рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, Series A. 52, p. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос Компанія Навєра С. А. та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S. A. and Others v. Belgium), від 20 листопада 1995 року, Series A. 332, p. 23, § 38).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, Суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння [його] майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольски та Звольська проти Республіки Чехія» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), № 46129/99, § 69, ECHR 2002-IX).

Відповідно до п. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Проте новий власник не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «АНИСС» зверталось до Київської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

23.01.2017р. ТОВ «Геометікс-Плюс» було погоджено завдання на проектування №3ВП-3071 відносно проектування землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В якості невід'ємної частини даного завдання було складено «План-схему з визначенням орієнтованих меж і місця розташування земельної ділянки».

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно довідок Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві ТОВ «АНИСС» () зареєстровано платником земельного податку з 12.04.2013р. за земельну ділянку, яка розташована по вул. Ревуцького, 2г у Дарницькому районі. За період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. відповідачем сплачено земельного податку до місцевого бюджету у сумі 397 650,97 грн. Станом на 19.01.2017р. відповідач заборгованості по сплаті земельного податку не має.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платникам земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Тягар доказування Законом покладено на позивача.

Статтею 43 зазначеного Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на акт обстеження земельної ділянки №479/02 від 24.09.2015р.

Зазначений акт складено та підписано в односторонньому порядку уповноваженою особою Департаменту земельних ресурсів.

Відповідно до п. 3.2. Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003р. №16/890, посадові особи Головного управління мають право обстежувати земельні ділянки, в тому числі ті, що перебувають у власності та користуванні юридичних чи фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель.

Враховуючи принцип непорушності права власності, відповідача не було належним чином повідомлення про обстеження земельної ділянки.

Таким чином, доказ, на якому ґрунтується позов, складений в односторонньому порядку, відповідач був позбавлений права надати свої зауваження.

Крім того, предметом позову у даній справі є зобов'язання відповідача звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки орієнтовною площею 0,3га по вул. Ревуцького у Дарницькому районі м. Києва.

В силу статті 73 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Проте в порушення зазначеного Київська міська рада просить суд зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку, яка не має установлених меж.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-8 ст. 88 Водного кодексу України З метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 89 Водного кодексу України об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим.

Доказів порушення режиму прибережної захисної смуги позивачем до суду не подано.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо застосування строку позовної давності, то застосування строку позовної давності можливе лише в разі порушення прав позивача. Позивач не довів порушення його права, а тому підстав для застосування позовної давності апеляційний господарський суд не вбачає.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИСС» підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. у справі №910/24192/16 - скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким відмовити у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИСС» задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. у справі №910/24192/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

2. Матеріали справи № 910/24192/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Т.І. Разіна

Б.В. Отрюх