ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 915/113/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді С.В. Таран,

суддів Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників:

від позивача участі не брали;

від відповідача ОСОБА_1, довіреність №35 від 16.02.2016;

від третьої особи участі не брали;

від прокуратури ОСОБА_2, посвідчення №005250 від 22.09.2012;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2017

у справі №915/113/17

за позовом: публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області

за участю прокурора Миколаївської області

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 р. публічне акціонерне товариство Будівельна фірма Миколаївбуд (далі - ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд) звернулось з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про визнання договору №38 про безоплатне зберігання захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони) №52091 від 16.04.2013, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та публічним акціонерним товариством Будівельна фірма Миколаївбуд недійсним, як помилково укладеного.

За вказаною позовною заявою порушено провадження у справі №915/113/17.

13.03.2017 прокуратура Миколаївської області звернулась до Господарського суду Миколаївської області з заявою №05-540вих-17 від 13.03.2017 (вх.№3753/17 від 14.03.2017) про вступ прокурора у дану справу (а.с.82).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2017 у справі №915/113/17 (суддя В.О. Корицька) в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.87-91).

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство Будівельна фірма Миколаївбуд звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2017 у справі №915/113/17 скасувати повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм права. Зокрема, скаржник зазначає про те, що фактично йому за оспореним договором було передано на зберігання його ж майно, що вказує на помилку, а тому цей договір має бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що неправильне сприйняття сторонами фактичних обставин правочину вплинуло на їх волевиявлення (а.с.105-106).

У судовому засіданні 06.06.2017 представники прокуратури та відповідача проти задоволення апеляційної скарги висловили заперечення; представник третьої особи на адресу суду надіслав клопотання, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та розглянути її без його участі (а.с.123); представник позивача участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його розгляду, що підтверджується матеріалами справи (а.с.120).

Заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності захисна споруда цивільного захисту №52091 (реєстровий номер 01273036.81), розташована за адресою: м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13, підвальне приміщення (код та назва структурної компоненти згідно з класифікатором державного майна: 301- об'єкти цивільної оборрони, мобілізаційний ресурс), площею 107 кв.м, є державною власністю та перебуває на балансі ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд (а.с.65).

16.04.2013 між публічним акціонерним товариством Будівельна фірма Миколаївбуд (зберігач) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орган управління) було укладено договір про безоплатне зберігання захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони) №38 (далі договір №38 від 16.04.2013), за умовами якого орган управління передає, а зберігач приймає на себе зобовязання щодо зберігання майна: захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони) №52091, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13, і не увійшло до статутного капіталу зберігача протягом строку дії цього договору (а.с. 12-15).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору №38 від 16.04.2013 склад, балансова (залишкова) вартість та стан майна визначаються в акті приймання-передачі, що є невід'ємною частиною даного договору; зберігач при здійсненні зберігання майна, що є предметом договору, дотримується обмежень щодо користування і розпорядження майном, відповідно до цього договору.

Згідно з пунктом 1.3 договору №38 від 16.04.2013 зберігач здійснює зберігання майна безоплатно, витрати зберігача на зберігання майна органом управління не відшкодовуються.

В силу пункту 3.5 договору №38 від 16.04.2013 зберігача повідомлено про усі властивості переданого йому майна, особливості його зберігання та утримання.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, а також погодження уповноваженими державними органами (територіальний орган ДСНС, структурний підрозділ з питань надзвичайних ситуацій Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації (органу місцевого самоврядування). Строк дії цього договору починається з моменту, визначеного у пункті 7.1 цього договору та закінчується 31.12.2023 (пункти 7.1, 7.2 договору №38 від 16.04.2013).

Вказаний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємства позивача й установи відповідача, а також погоджений Головним управлінням ДНС України у Миколаївській області та Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради.

За актом приймання - передачі від 16.04.2013 вказане майно було передано на зберігання органом управління зберігачу (а.с. 16).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору №38 від 16.04.2013, як помилково укладеного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не довів за допомогою належних засобів доказування наявності тих обставин і підстав, з якими закон пов'язує недійсність договору, укладеного внаслідок помилки.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком Господарського суду Миколаївської області з огляду на наступне.

Частиною першою статті 229 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009).

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку-неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Таким чином, для визнання договору недійсним, необхідно, щоб позивачем було доведено належними та допустимими доказами наявність своєї помилки щодо обставин, що мають істотне значення при вчиненні правочину, що існувала саме на момент вчинення правочину.

Такими обставинами позивач вважає той факт, що майно, яке було передано на зберігання, належить йому на праві власності, а тому він стверджує, що помилився щодо правового характеру укладеного ним договору.

Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Предметом зберігання можуть бути будь-які речі, у тому числі обєкти нерухомого майна.

Перевіряючи доводи скаржника та юридичну оцінку встановлених господарським судом першої інстанції фактичних обставин справи, їх повноту, Одеський апеляційний господарський суд враховує, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент його вчинення (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009).

Позивач стверджує, що на момент вчинення правочину він був власником захисної споруди цивільного захисту №52091, розташованої за адресою: м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13.

На підтвердження вказаних обставин ним подано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.03.2011 (а.с.22), відповідно до якого ПАТ «Будівельна фірма «Миколаївбуд» є власником нежитлової будівлі «Будинок культури будівельників» (м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13).

Вказане свідоцтво було видано на підставі рішення Виконкому Миколаївської міської ради №321 від 23.03.2011, із змісту якого вбачається, що відкрите акціонерне товариство «Будівельна фірма «Миколаївбуд» є власником зазначеної нежитлової будівлі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.01.2008 і у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми було проведено переоформлення (а.с.21).

Разом з цим із змісту свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.01.2008 та рішення Виконкому Миколаївської міської ради №2699 від 20.12.2007, на підставі якого воно видано, вбачається, що оформлення права власності на будівлю будинку культури будівельників, розташованого за адресою: м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13, відбулося в результаті завершення процедури приватизації відкритого акціонерного товариства «Будівельна фірма «Миколаївбуд» (наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 04.07.1997 №521-п), до статутного фонду якого було передано за переліком нерухоме майно (а.с.18, 19, 60-61).

Згідно з планом приватизації державного майна закритого акціонерного товариства «Будівельна фірма «Миколаївбуд», затвердженим наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 04.10.1994 №45/8, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області передало відкритому акціонерному товариству «Будівельна фірма «Миколаївбуд» низку об'єктів нерухомого майна, в тому числі будинок культури будівельників (без об'єкта цивільної оборони), що розташований у м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13 (а.с.39-44, 48-61).

Отже, в результаті приватизації право власності у позивача на об»єкт цивільного захисту, розташований за адресою: м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13, не виникло.

Колегією суддів апеляційного господарського суду також враховується, що частиною другою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» встановлена пряма заборона на приватизацію захисних споруд цивільного захисту, як об'єктів, що забезпечуєть життєдіяльність держави в цілому. Станом на момент завершення процедури приватизації підприємства, правонаступником якого є позивач, захисні споруди цивільного захисту (протирадіаційні споруди), до яких відповідно до облікової картки та паспорту відноситься сховище №52091 (а.с.62-64), відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 №26-92, були включені до переліку об'єктів, приватизація яких не допускається. Ці об'єкти мають залишатися у державній власності під контролем відповідних органів з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення.

Отже, обставини, щодо яких стверджує скаржник він помилявся, не підтверджуються належними в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу доказами.

Той факт, що на даний час за позивачем зареєстровано право власності на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони), розташовану за адресою: м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки зазначені обставини не мали місця на момент укладення спірного договору (згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №41953429 від 07.08.2015 (а.с.28) державна реєстрація права власності проведена 21.07.2015).

За таких обставин, доводи скаржника щодо вчинення правочину під впливом помилки цілком обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з огляду на те, що наведене ним у позовній заяві та в апеляційній скарзі не може бути підставою для визнання договору №38 від 16.04.2013 недійсним, не свідчить про помилку позивача щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, об'єкту зберігання тощо.

Посилання ПАТ «Будівельна фірма «Миколаївбуд» на те, що керівник його підприємства не правильно зрозумів предмет договору та уклав оспорений договір внаслідок недостатнього розуміння його правового характеру, є надуманими, так як умови договору №38 від 16.04.2013 є чіткими, ясними та зрозумілими. До того ж, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, що має місце за переконанням позивача, не є підставою для визнання правочину недійсним. Скаржник був обізнаний про те, що до складу майна, переданого до статутного фонду підприємства згідно з планом приватизації захисна споруда, розташована у будинку культури будівельників у м. Миколаїв, Спаський Спуск, 13, не увійшла, про що свідчить направлений на його адресу лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №4298 від 15.12.2006 (а.с.59-61).

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи вїх сукупності; надав належну правову оцінку оспореному договору №38 від 16.04.2013, дослідив подані учасниками судового процесу в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України у звязку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення від 15.03.2017 не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2017 у справі №915/113/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 12.06.2017.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна