КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/19198/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» та товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017р.

по справі № 910/19198/16 (суддя - Турчин С.О. )

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт»

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика»

про визнання договору недійсним

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш»

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика») - товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика»

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика») - товариство з обмеженою відповідальністю «Біпродукт»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2017р. в задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» відмовлено. В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017р. по справі №910/19198/16 скасувати та прийняти нове рішення, залишити позов ТОВ «Біпродукт» та позов ТОВ «ТЛК «Арктика» без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» прийнято до провадження.

Не погодившись із прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» також звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення шляхом виключення висновків суду щодо відсутності факту реального існування договору про відступлення прав вимоги від 26.07.2016р., рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017р. по справі №910/19198/16 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017р. відновлено товариству з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017р. продовжено строк розгляду справи в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» заперечує проти апеляційних скарг, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Від товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Нагваль-Фіш», за яким третя особа за первісним позовом підтримує апеляційну скаргу ТОВ «Нагваль-Фіш».

Також товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» надало письмові пояснення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» підтримує апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговов-логістичний комплекс «Арктика» є власником об'єктів нерухомості, розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, а саме - комплексу «Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», який складається з: адміністративного корпусу «А» площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку «Б» площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування «В» площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції «Г» площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні «Д» площею 128,7 кв.м.

26.07.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» по сплаті орендної плати у розмірі 1 465 303,45 грн. за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, товариство з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» посилається на те, що спірний договір укладено внаслідок зловмисної домовленості.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» подало заяву про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» заявило вимогу про визнання недійсним договір відступлення права вимоги від 26.07.2016р. на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» та товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», суд першої інстанції дійшов висновку, що сторонами не доведено факту існування оспорюваного договору на момент порушення провадження.

Київський апеляційний господарський суд з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (п. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсним» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів, належними та допустимим доказами порушень спірним договором його прав або охоронюваних законом інтересів.

Крім того, відповідно до п. 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Щодо позову товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За статтею 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. (п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. (п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Всупереч вищевказаному, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів належними та допустимими доказами зловмисної домовленості.

За таких обставин, товариству з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» слід відмовити у задоволенні позову.

Щодо неподання спірного договору, то з матеріалів справи вбачається, що 07.08.2016р. в приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» було здійснено проникнення, внаслідок чого зникли бухгалтерські та фінансові документи, що підтверджується довідкою Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

Доводи наведені в апеляційних скаргах колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» та товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» задоволенню не підлягають, рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017р. у справі №910/19198/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлогістика» та товариства з обмеженою відповідальністю «Нагваль-Фіш» залишити без задоволення. Рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017р. у справі №910/19198/16 скасувати та прийняти нове рішення. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» відмовити. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» відмовити.

2. Матеріали справи №910/19198/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Б.В. Отрюх

Т.І. Разіна