ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа № 914/209/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Зварич О.В.

Костів Т.С.

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: ОСОБА_3

від третьої особи-2: ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5, б/н від 03.05.2017р. (вх. № 01-05/2190/17 від 16.05.17)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2017р.

у справі № 914/209/17, суддя Мороз Н.В.

за позовом: ОСОБА_5, м.Стрий Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий", м.Стрий Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1: ОСОБА_6, м. Стрий Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2: ОСОБА_4, с. Добрівляни Стрийського району Львівської області

про: визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" оформлених протоколом від 01.07.2016р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.04.2017р. в позові ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" оформлених протоколом від 01.07.2016р. відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 20.04.2017р. у справі № 914/209/17, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 03.05.2017р. (вх. № 01-05/2190/17 від 16.05.17), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2017р. у даній справі скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд не може встановлювати змінювати частики учасників в статутному капіталі Товариства, оскільки це реалізується виключно органами Товариства, які діють відповідно до установчих документів та закону. Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.06.2012 р. по справі № 5015/1196/12 протокол загальних зборів № 1 від 12.05.2009 р. було скасовано частково, зокрема у визнанні недійсним п. 3 рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Дібровастрий», однак про затвердження Статуту товариства, судом було відхилено позовні вимоги, а відтак статут є чинним, та саме ним передбачено частку ОСОБА_5 34, 5 % в статутному капіталі товариства. Крім того, скаржник зазначає, що при проведені оскаржуваних зборів, було невірно розраховані частки учасників ТзОВ «Дібровастрий», що призвело до оформлення протоколу від 01.07.2016р. з порушенням статуту Товариства та норм чинного законодавства. Також, апелянт зазначає, що суд неправомірно не врахував, що позивач при проведенні оскаржуваних загальних зборів перебував у відрядженні, оскільки в матеріалах справи наявна відрядна повістка, яка підтверджує факт відсутності ОСОБА_5 на загальних зборах від 01.07.2016р.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями КП "Документообіг господарських судів", 16.05.2017р. справу за № 914/209/17 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Зварич О.В. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.05.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_5, б/н від 03.05.2017р. (вх. № 01-05/2190/17 від 16.05.17) прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.05.2017р.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався до 07.06.2017р. з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 р.

В судовому засіданні 07.06.2017 р. прибули представники позивача та третіх осіб, які надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідач участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 07.06.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Статут ТзОВ "Дібровастрий", затверджений загальними зборами учасників ТзОВ "Дібровастрий" протоколом № 1 від 12.05.2009р., державну реєстрацію проведено 27.05.2009р. номер запису 0000809.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 Статуту товариства, статутний капітал складається з вартості вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу товариства не може бути меншим розміру встановленого законом. Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника у статутному капіталі товариства.

Пунктом 4.4. Статуту товариства визначено, учасники в рахунок своїх вкладів в статутний капітал товариства вносять майно передане згідно передавального акту, при цьому: ОСОБА_7 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_5 - 27600,00 грн., що становить 34,5 часток; ОСОБА_8 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_9 - 20000,00 грн., що становить 25,0 часток; ОСОБА_6 - 400,00 грн., що становить 0,5 часток.

Як встановлено судом та вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" проведено 27.05.2009р., отже з цієї дати створено вказане товариство. Розміри статутного капіталу учасників товариства визначені в Статуті та участь позивача у ТзОВ "Дібровастрий" також підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб станом на 15.07.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2009р. було проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" та прийнято рішення оформлене протоколом №1, яким було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Дібровастий"; збільшено статутний капітал товариства; затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий"; обрано директора товариства. Рішенням зборів ТзОВ "Дібровастрий" затверджено розмір вкладів у статутний капітал товариства: ОСОБА_7 - 16 000,00 грн., що становить 20, часток; ОСОБА_5- 27 600,00 грн., що становить 34,5 часток; ОСОБА_8 - 16 000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_9 - 20 000,00 грн., що становить 25,0 часток; ОСОБА_6 - 400,00 грн., що становить 0,5 часток, що вбачається з протоколу №1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" від 12.05.2009р.

Однак, Рішенням господарського суду Львівської області від 15.06.2012р. по справі №5015/1196/12 (суддя Сухович Ю.О.) за позовом ОСОБА_7, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дібровастрий" за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчого комітету Стрийської міської ради; третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6; третьої особи-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання частково недійсним рішення загальних зборів ТзОВ „Дібровастрий" від 12.05.2009р. (протокол №1) визнано недійсним п.2 питання другого рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий"від 12.05.2009р., яке оформлено протоколом № 1 від 12.05.2009р. в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_5 у розмірі 27 600,00 грн., що становить 34,5 часток статутного капіталу ТзОВ "Дібровастрий" та в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_6 у розмірі 400,00 грн., що становить 0,5 часток статутного капіталу ТзОВ "Дібровастрий"; в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним п.3 рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 12.05.2009р., яке оформлено протоколом № 1 від 12.05.2009р. про затвердження статуту товариства відмовлено. Рішення суду залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2012р. по справі №5015/1196/12. Відтак, рішення суду набрало законної сили.

01.07.2016р. на вимогу учасників ТзОВ "Дібровастрий" - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, відбулися загальні позачергові збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий".

До порядку денного зборів включено питання:

- обрання голови та секретаря зборів; прийняття до складу учасників ТОВ "Дібровастрий" спадкоємців померлих учасників;

- затвердження статуту ТзОВ "Дібровастрий" в новій редакції;

- призначення уповноваженої особи товариства для здійснення державної реєстрації змін до установчих документів ТзОВ "Дібровастрий".

Згідно протоколу загальних зборів учасників від 01.07.2016р. на зборах були присутні учасники: ОСОБА_6 - 10 відсотків статутного капіталу; ОСОБА_7 - 20 відсотків статутного капіталу; ОСОБА_5 - 25 відсотків статутного капіталу. Відсутні: ОСОБА_9 - 25 відсотків статутного капіталу (помер ІНФОРМАЦІЯ_2.); ОСОБА_8 - 20 відсотків статутного капіталу (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

Без врахування часток померлих учасників (виключно для голосування про прийняття чи відмову у прийнятті спадкоємців до числа учасників товариства та затвердження відповідних змін до установчих документів) розподіл часток наступний: 1) ОСОБА_6 - 18,18 відсотків статутного капіталу; 2) ОСОБА_7 - 36,36 відсотків статутного капіталу; 3) ОСОБА_5 - 45,45 відсотків статутного капіталу.

За результатами проведення загальних зборів, 01.07.2016р. по вищенаведених питаннях прийнято рішення, оформлені протоколом загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий".

Кожне із рішень по питаннях порядку денного прийнято голосами "за" - ОСОБА_6, ОСОБА_7, "не голосував" - ОСОБА_5 Протокол підписаний головою та секретарем зборів та скріплений печаткою ТзОВ "Дібровастрий".

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що загальні збори учасників ТзОВ "Дібровастрий", які відбулись 01.07.2016р. проведені з порушенням порядку їх проведення за відсутності кворуму всупереч вимогам п.8.2.9. Статуту та ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", а також за відсутності самого позивача на засіданні загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" 01.07.2016р. Крім того, позивач вважає, що при проведенні оскаржуваних зборів та прийнятті за результатами їх проведення рішення, було невірно розраховано частки учасників ТзОВ "Дібровастрий", що стало підставою для невірного прийняття рішень, які ставились на голосуванні.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Частиною 1 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до вимог закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ч.4. ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Також, згідно п.2.29. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 роз'яснено, відповідно до частини четвертої статті 58 Закону України "Про господарські товариства" учасники ТОВ або ТДВ мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі. Розмір часток кожного з учасників товариства визначається у статуті товариства.

Відповідно до п.4.4. Статуту ТзОВ "Дібровастрий", затвердженого загальними зборами учасників ТзОВ "Дібровастрий" протоколом № 1 від 12.05.2009р. встановлено частки учасників товариства в статутному капіталі, зокрема: ОСОБА_7 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_5 - 27600,00 грн., що становить 34,5 часток; ОСОБА_8 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_9 - 20000,00 грн., що становить 25,0 часток; ОСОБА_6 - 400,00 грн., що становить 0,5 часток.

Однак, як вбачається з рішенням Господарського суду Львівської області від 15.06.2012р. по справі №5015/1196/12 за позовом ОСОБА_7, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дібровастрий", за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області; третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6; третьої особи-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання частково недійсним рішення загальних зборів ТзОВ „Дібровастрий" від 12.05.2009р. (протокол №1) визнано недійсним п.2 питання другого рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 12.05.2009р., яке оформлено протоколом № 1 від 12.05.2009р. в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_5 у розмірі 27 600,00 грн., що становить 34,5 часток статутного капіталу ТзОВ "Дібровастрий" та в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_6 у розмірі 400,00 грн., що становить 0,5 часток статутного капіталу ТзОВ "Дібровастрий".

Вищезазначеним, Рішенням суду встановлено, що розмір (вартість) вкладу учасника ОСОБА_5 внаслідок пропорційного збільшення повинен був збільшитись з 192,00 грн. до 20000,00 грн., тобто на 19 800 грн., що є 25% від 79 232,00 грн. суми, на яку збільшився статутний капітал, а розмір частки у статутному капіталі ТзОВ "Дібровастрий" у процентному відношенні повинен був залишатись незмінним 25 %. В свою чергу, розмір (вартість) вкладу учасника ОСОБА_6 повинен був збільшитись з 76,80 грн. до 8 000,00 грн., тобто на 19 8000 грн., що є 10 % від 79 232,00 грн. суми, на яку збільшився статутний капітал, а розмір частки у статутному капіталі ТзОВ "Дібровастрий" у процентному відношенні повинен був залишатись незмінним 10 %.

Крім того, згідно вказаного рішення суду зазначено, що рішення загальних зборів учасників господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Відповідно, у випадку набрання законної сили даним рішенням суду, воно буде підставою для скликання зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий"для проведення перерозподілу часток, та відповідно внесення змін у Статут ТзОВ "Дібровастрий".

Рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо преюдиційності встановленої обставини суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.2.6 Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26 грудня 2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, рішенням господарського суду Львівської області від 15.06.2012р. по справі №5015/1196/12, яке набрало законної сили встановлено, що розмір внеску ОСОБА_6 до статутного капіталу ТОВ "Дібровастрий" становить 8000 (вісім тисяч) грн., розмір частки у статутному капіталі ТзОВ "Дібровастрий" у процентному відношенні повинен був залишатись незмінним 10 %, внесок ОСОБА_5 становить 20000 (двадцять тисяч) грн., розмір частки у статутному капіталі ТзОВ "Дібровастрий" у процентному відношенні повинен був залишатись незмінним 25 %.

Отже, вищенаведені факти, вважаються встановленими і не потребують повторного доказування.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення Господарського суду, яке не виконане з певних обставин, повинне в обов'язковому порядку враховуватися при вирішенні справи як преюдиційний факт, оскільки не врахування законного факту, який встановлений в рішенні суду, яке не виконане, може в подальшому вплинути на систематичне порушення прав та обов'язків сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), яке набуло статусу остаточного, зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом положень ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Між тим, обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Щодо посилання позивача на розбіжність даних щодо часток учасників товариства в статутному капіталі визначених в оспорюваному протоколі від 01.07.2016р. з відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань необхідно зазначити наступне.

Згідно ч.5 ст.89 ЦК України, зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з аналізу законодавчих вимог, якщо зміни щодо розміру часток встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 15.06.2012р. по справі №5015/1196/12, які підлягають подальшому внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 при розгляді справи №5015/1196/12 був учасником процесу та був обізнаний про визнання недійсним п.2 питання другого рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 12.05.2009р., яке оформлено протоколом № 1 від 12.05.2009р. Відтак, позивач згідно вимог ч.3. ст. 10 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" не вправі посилатись на відсутність державної реєстрації таких змін, оскільки останньому було відомо про відомості щодо скасування затверджених розмірів (вартості) вкладу часток учасника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у статутному капіталі ТзОВ "Дібровастрий".

Необхідно також зазначити, що як уже було вищенаведено, на зборах 01.07.2016р. були присутні ОСОБА_7; ОСОБА_6; ОСОБА_5; відсутні: ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2., що вбачається зі свідоцтва про смерть від 07.04.2011р.); ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що вбачається зі свідоцтва про смерть від 13.07.2010р.).

Пунктом 2.30 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 передбачено, з огляду на положення частини п'ятої статті 53 Закону України "Про господарські товариства" та статті 8 ЦК України (аналогія закону) до вирішення питання про вступ (прийняття) спадкоємців (правонаступників) померлого (ліквідованого) учасника правомочність загальних зборів учасників визначається без урахування частки в статутному капіталі, яка належала померлому (ліквідованому) учаснику.

Відтак, під час встановлення правомочності загальних зборів учасників слід враховувати голоси інших учасників товариства, які без голосів, що припадають на частку померлого (ліквідованого) учасника, становлять у сукупності 100 % голосів, що мають враховуватися під час визначення кворуму.

Враховуючи положення п. 2.30 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4, розмір часток учасників були правомірно враховані під час прийняття рішення загальних зборів, а саме: ОСОБА_7 - 36.36 % (20 Ч 100 ч 55 =36.36 %); ОСОБА_5 - 45.45 % (25 Ч 100 ч 55=45.45%); ОСОБА_6 - 18.18 % (10Ч 100 ч 55= 18.18%), що в сукупності становить 100% голосів.

Таким чинном, під час встановлення правомочності загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 01.07.2016р., враховуючи позицію викладену в п.2.30 вищевказаної Постанови від 25.02.2016р. №4 та враховуючи преюдиційний факт встановлений Рішенням Господарського суду по справі №5015/1196/12, суд дійшов висновку, що розподіл часток учасників визначений вірно, а саме: ОСОБА_6 - 18,18% відсотків статутного капіталу; ОСОБА_7 - 36,36% відсотків статутного капіталу; ОСОБА_5 - 45,45% відсотків статутного капіталу.

Разом з тим, пунктом 8.2.6. Статуту передбачено, що з питань зазначених у п.п.1 (визначення основних напрямків діяльності товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання) і п.п.2 (внесення змін до Статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу) п.8.2.4. Статуту, а також при вирішенні питання про виключення учасника з товариства, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотків загальної кількості голосів учасників товариства.

Як вбачається з протоколу загальних зборів від 01.07.2016р., за прийняття рішень проголосували учасники ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що в сукупності володіють 54,54% статутного капіталу, ОСОБА_5 "Не голосував".

Відповідно до п.8.2.9. Статуту, збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 % голосів.

Статтею 60 частиною 1 Закону України "Про господарські товариства" встановлено порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів (в редакції Закону №816-VIII ( 816-19 ) від 24.11.2015).

Однак, згідно з ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про господарські товариства», передбачено, що Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

Статтю 60 доповнено новою частиною згідно із Законом N 816-VIII

( 816-19 ) від 24.11.2015 \

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та те, що у статутному капіталі ТОВ «Дібровастрий» відсутня державна частка, а статутом товариства передбачено кворум 60 % голосів, то п. 8.2.9. статуту товариства приведений у відповідність до норм чинного законодавства в цій частині.

Оскільки, надання оцінки судом першої інстанції, щодо дійсності кворуму тільки при присутності учасників, які володіють у сукупності більше 50 % голосів не призвело до прийняття неправильного рішення по суті, вони не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відтак, враховуючи 100 % явку учасників товариства, необхідно зазначити, що загальні збори, проведені 01.07.2016, відповідно до положень п.8.2.9.статуту та ч.2 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", були повноважними.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з норм чинного законодавства, на момент прийняття рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" 01.07.2016р., загальні збори учасників вважались повноважними, оскільки на них були присутні учасники, що володіють у сукупності 100 відсотками голосів, за прийняття рішення голосували учасники, що в сукупності володіють 54,54% голосів статутного капіталу ТзОВ "Дібровастрий".

Щодо посилання апелянта про те, що він був відсутній на загальних зборах оскільки перебував у відрядженні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності даного твердження, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в протоколі загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 01.07.2016р, зафіксовано присутність позивача. Окрім того, надані письмовими поясненнями інших учасників товариства - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які підтвердили присутність позивача на оспорюваних зборах.

Також, судова колегія погоджується з правомірним висновком місцевого господарського суду, що долучене позивачем до матеріалів справи посвідчення про перебування у відрядженні з 30.06.2016р. по 02.07.2016р. згідно з ст. 43 ГПК України не є беззаперечним доказом, оскільки окрім посвідчення позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів перебування позивача у відрядженні, а саме, наказу про відрядження, понесених витрат на проїзд, підтвердження службових витрат, розрахункових документів чи інших документів, які підтверджують укладення договору чи іншої цивільно-правової угоди, які б підтверджували зв'язок відрядження з основною діяльністю підприємства.

Відповідно до пунктом 1 «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. №59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011р. №362) роз'яснено, що документами, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника. Днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. При відправленні транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 0 години і пізніше - наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де працює відряджений працівник, у строк відрядження зараховується час, який потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого працівника до місця постійної роботи. Дата на транспортному квитку (вибуття транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою вибуття працівника у відрядження згідно з наказом про відрядження. Дата на транспортному квитку (прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою прибуття працівника з відрядження згідно з наказом про відрядження (п.7. Інструкції). Також, згідно п.14. Інструкції, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (65/95-ВР) та Податкового кодексу України.

Крім того, в матеріалах справи наявний опис вкладення та поштова квитанція про надіслання на ім'я позивача цінного листа, а саме, повідомлення про скликання загальних зборів засновників ТОВ "Дібровастрий", що свідчать про те, що його було належним чином повідомлено про час, місце та дату проведення загальних зборів товариства. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Щодо твердження позивача на відсутність підпису на реєстрі присутніх на зборах учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 01.07.2016р. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів. Голова зборів товариства організує ведення протоколу (ч.3, 5 ст.60 ЗУ "Про господарські товариства".).

Як правомірно зазначено судом, протокол загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 01.07.2016р. містять усі необхідні відомості щодо складу зареєстрованих на зборах учасників, їх розміру внеску до статутного капіталу із зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Протокол підписаний головою та секретарем зборів. Відтак, відсутність реєстру присутніх на зборах учасників як окремого документа відповідно до частини другої статті 60 Закону України "Про господарські товариства" не впливає на результати прийняття рішень загальними зборами учасників товариства та не може бути підставою для визнання таких зборів недійсними (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 21.01.2015р. у справі №3-928гс15.

Окрім того, згідно з ч. 5 ст. 78 ГПК України господарський суд приймає рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем. Проте суд, який вирішує спір, не звязаний заявами позивача про відмову від позову, зменшення розміру позовних вимог та визнання позову відповідачем. На підставі ч. 6 ст. 22 ГПК України у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небуть права та охоронювані законом інтереси, спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства. Така позиція відповідає висловленій у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що визнання позову відповідачем судом до уваги не приймається, оскільки позивач у даній справі є директором підприємства відповідача та відзив на позовну заяву підписаний самим позивачем у даній справі, відтак за наявністю конфлікту інтересів, визнання позову відповідачем порушуватиме права і охоронювані законом інтереси третіх осіб у даній справі.

Щодо посилання позивача на недійсність печатки на протоколі загальних зборів учасників ТзОВ «Дібровастрий» від 01.07.2016р., то необхідно зазначити, що суд правомірно зазначив, що наявна на протоколі загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 01.07.2016р. печатка з ідентифікаційним кодом юридичної особи відповідача недійсною не визнавалась, що свідчить про її легітимність.

Також, згідно з ч.6. ст.15 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що рішення уповноваженого органу управління юридичної особи повинно бути оформлено з дотриманням вимог, встановлених законом, та відповідати законодавству. Рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами). Справжність підписів на такому рішенні нотаріально засвідчується, крім випадків, передбачених законом. Установчий документ викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами, крім випадків заснування юридичної особи). Справжність підписів на установчому документі нотаріально засвідчується, крім випадків, передбачених законом (ч.9. ст.15).

Тобто, враховуючи норми чинного законодавства, відсутні вимоги щодо обов'язкового скріплення підписів учасників господарського товариства печатками на протоколах загальних зборів та на установчих документах.

Відповідно до п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин" рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; - позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; - порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів").

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів" при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: - прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства); - прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства); - прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів" суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Зважаючи на встановлений вище факт участі позивача на спірних загальних зборах, враховуючи наявність кворуму на спірних загальних зборах, визначення вірно часток враховуючи вимоги законодавства та визначення відсотків статутного капіталу, які має кожний учасник , належне оформлення прийнятих на них рішень та належне повідомлення позивача про дату, час та місце проведення загальних зборів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для визнання недійсним рішень загальних зборів від 01.07.2016р.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає відмову в задоволенні позовних вимог правомірною, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2017р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляц3ійний господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 20.04.2017 року в справі за номером 914/209/17 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_5, б/н від 03.05.2017р. (вх. № 01-05/2190/17 від 16.05.17) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 12.06.2017 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Костів Т.С.