ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа № 911/705/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕДІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ»

про визнання протиправними дій (бездіяльності), визнання відсутніми зустрічних однорідних вимог та стягнення 208360,85 грн.

секретар судового засідання: Діхтярук Є.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 01/02/1 від 01.02.2017 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 30.03.2017 р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕДІС» (далі позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» (далі відповідач) про визнання протиправними дій (бездіяльності), визнання відсутніми зустрічних однорідних вимог та стягнення 208360,85 грн. заборгованості за поставлений товар.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що на виконання умов договору поставки № ПШ-3кл-02-09/16 від 02.09.2016 р. позивачем було поставлено відповідачеві партію обумовленого сторонами товару (зерно пшениці), яку відповідач оплатив частково у розмірі 80% відсотків від вартості вказаної партії. Водночас, решта вартості товару залишилася відповідачем неоплаченою на суму 184092,00 грн., у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 184092,00 грн. заборгованості, 10824,10 грн. пені, 1478,77 грн. 3% річних, та 11965,98 грн. інфляційних втрат, що разом становить 208360,85 грн.

Поряд з цим, позивач вважає безпідставною та протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення оплати решти партії поставленого товару, оскільки, на переконання позивача, відсутні підстави стверджувати про прострочення з його боку поставки усього передбаченого договором обсягу пшениці, позаяк позивач, у звязку з неоплатою відповідачем у повному обсязі вже поставленого товару, скористався наданим частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України правом щодо зупинення виконання свого обовязку з поставки наступних партій товару.

Таким чином, на переконання позивача, визначені укладеним сторонами договором підстави для застосування до постачальника штрафних санкцій за прострочення поставки товару є відсутніми, що унеможливлює вважати наявними у відповідача зустрічні однорідні вимоги, про зарахування яких заявив позивачеві відповідач (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1849 від 11.11.2016 р.), на загальну суму 212415,72 грн.

З огляду на викладене, позивач також просить суд визнати протиправними дії (бездіяльність) ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» з прострочення повної оплати за поставлений за договором товар та визнати відсутність зустрічних однорідних вимог, заявлених ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» у своїй заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1849 від 11.11.2016 р., а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.03.2017 р. за вказаним позовом було порушено провадження у даній справі № 911/705/17.

У засіданнях суду на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалася перерва.

30.03.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № 30/03/2017-1 від 30.03.2017 р. (вх. № 6795/17 від 30.03.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи.

03.04.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 31.03.2017 р. (вх. № 6925/17 від 03.04.2017 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач проти позовних вимог заперечує.

11.05.2017 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано клопотання б/н від 11.05.2017 р. (вх. № 9340/17 від 11.05.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів, яке було задоволено ухвалою господарського суду Київської області від 11.05.2017 р.

У судових засіданнях 03.04.2017 р., 11.05.2017 р. та 25.05.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримував, представник відповідача проти позову заперечував.

У судовому засіданні 25.05.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено договір № ПШ-Зкл-02-09/16 від 02.09.2016 р., відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити пшеницю 3-го класу, врожаю 2016 року, українського походження, на умовах СРТ (перевезення оплачено до) Адміністрація Одеського морського торгівельного порту комплекс ЗПК ТОВ «Бруклін-Київ».

Згідно з п. 2.1 договору кількість товару становить 600 метричних тонн +/- 10% в опціоні постачальника.

Ціна товару складає 4350,00 грн. за 1 метричну тонну, в т.ч. ПДВ - 725,00 грн. (п. 3.1 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що постачальник зобовязаний поставити товар відповідно до умов цього договору в період з 05.09.2016 р. по 19.09.2016 р., обидві дати включно.

Відповідно до п. 4.4 договору, право власності та ризики випадкової втрати, загибелі чи пошкодження товару переходять до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної, яка підписується після отримання товару (партії товару) у місці призначення та визначення кількості доставленого товару відповідно до п. 2.2 договору. Датою поставки при відправці залізниці транспортом є дата, що вказана в залізничній накладній, проставлена на станції завантаження товару.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець сплачує 80% вартості кожної окремої партії товару на поточний рахунок постачальника, зазначений в договорі, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати передання такої партії товару перевізнику на станції відправлення та надання постачальником покупцю наступних документів:

5.1.1. Рахунку-фактури постачальника на 80 % повної вартості партії товару з зазначенням ціни товару без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати.

5.1.2. Документів згідно п. 4.6 договору.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що постачальник повинен надати покупцю такі документи:

- Реєстр залізничних вагонів згідно п. 4.5;

- Посвідчення про якість зерна, видане зерновим складом у місці завантаження на кожен вагон (форма № 42);

- Ветеринарне свідоцтво з пунктів відправлення з реєстраційним номером, завірені обласною печаткою, із зворотного боку завірені печаткою транспортної ветслужби, із зазначенням номерів вагонів, номерів проведених експертиз, фразою в гр. «Пункт призначення» - «для подальшої відправки на експорт» і т.д. відповідно до порядку оформлення товару на експорт. Копії ветеринарних експертиз з кожною відправленою партією вагонів;

- Протокол лабораторних випробувань на показники безпеки та ГМО;

- Довідку про походження товару;

- Залізничну електронну або паперову накладну з відміткою про прийняття товару (партії товару) до перевезення, заповнену відповідно до умов даного договору та транспортних інструкцій покупця.

Умови п. 5.2 договору передбачають, що покупець повністю оплачує поставлену партію товару, відповідно до фактично поставленої кількості та з урахуванням здійсненої покупцем часткової оплати такої партії товару відповідно до п. 5.1 договору, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару в місці призначення та надання постачальником наступних оригіналів та/або завірених постачальником копій документів:

5.2.1. Рахунку-фактури постачальника на партію товару, виходячи з фактично поставленої кількості з зазначенням ціни товару без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати (оригінал);

5.2.2. Завіреної копії реєстру зважування вагонів, за результатами зважування в місці призначення, відповідно до п. 2.2 цього договору;

5.2.3. Видаткової накладної на партію товару (оригінал);

5.2.4. Завірених копій документів згідно п. 4.6 договору.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору 12.09.2016 р. ТОВ «ПРОГРЕДІС» було поставлено ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» товар вагою 206,2 тонни вартістю 896970,00 грн., що підтверджується залізничною накладною № 38467429. Товар прибув до станції призначення 16.09.2016 р.

15.09.2016 р. ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» було здійснено оплату товару в сумі 712878,00 грн. відповідно до п. 5.1 договору на підставі рахунку постачальника № 94 від 12.09.2016 р., що складає 80% вартості партії поставленого товару.

Решта поставленого товару оплачена не була, подальші поставки товару за договором не здійснювалися.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Позивач зазначає, що у звязку з тим, що відповідачем не було здійснено оплату решти 20% вартості партії вже поставленого товару позивач скористався наданим ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України правом щодо зупинення виконання свого обовязку з поставки наступних партій товару.

Натомість відповідач зазначає про те, що у встановлений договором строк, а саме до 19 вересня 2016 року включно, позивачем не було поставлено товар у повному обсязі (600 метричних тонн пшениці), у звязку з чим на підставі пункту 6.2 договору ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» нарахувало ТОВ «ПРОГРЕДІС» штрафні санкції за прострочення поставки 393,8 тонн товару, а саме - пеню в сумі 41112,72 грн. за 8 днів прострочення, а також (за прострочення поставки понад 3 календарні дні) штраф у розмірі 10% на суму 171303,00 грн.

ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» було направлено позивачеві заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1849 від 11.11.2016 р. на суму 184092,00 грн., якою було повідомлено про зарахування вимог відповідача до ТОВ «ПРОГРЕДІС» про сплату штрафних санкцій в розмірі 212415,72 грн. із зобовязаннями ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» перед ТОВ «ПРОГРЕДІС» щодо оплати товару в розмірі 184092,00 грн.

Проте, ТОВ «ПРОГРЕДІС», не погоджуючись із вказаним зарахуванням, направило ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» відповідь на претензію та заявило зустрічну вимогу про сплату коштів на товар в розмірі 184092,00 грн. та 8725,96 грн. пені, з якою не погодилось ТОВ «ЕКСПАНСІЯ», що і спричинило звернення ТОВ «ПРОГРЕДІС» до суду з позовом у даній справі.

Дослідивши наявні у справі докази та позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову у даній справі з огляду на таке.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Поряд з цим, згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч. 4 тієї ж ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Кодексу).

За статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Водночас, згідно зі статтею 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поряд з цим, як встановлено статтею 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина 3 ст. 538 ЦК України).

Поряд з цим, слід зазначити, що за приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як слідує з матеріалів справи, укладеним договором № ПШ-3кл-02-09/16 від 02.09.2016 р. для сторін даної справи були встановлені зустрічні зобовязання. Так, для позивача було обумовлено постачання конкретного обсягу товару (600 тонн пшениці) у конкретно визначені терміни - з 05.09.2016 р. по 19.09.2016 р., обидві дати включно. Тобто не пізніше 19.09.2016 р. товар мав бути поставлений у повному обсязі.

При цьому, пунктом 6.2 договору сторони визначили, що за несвоєчасну поставку товару за цим договором постачальник зобов'язується сплатити покупцеві неустойку в розмірі 0,3 % від вартості непоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а у разі прострочення поставки товару понад 3 (три) календарні дні постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості непоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару.

Водночас, для відповідача були встановлені строки та порядок оплати поставленого товару.

Так, згадуваним вище пунктом 5.2 договору встановлено, що обовязок покупця з повної оплати поставленої партії товару відповідно до фактично поставленої кількості та з урахуванням здійсненої покупцем часткової оплати такої партії товару відповідно до п. 5.1 договору, має бути виконаний протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару в місці призначення та надання постачальником оригіналів та/або завірених постачальником копій документів.

Таким чином, сторони визначили, що зобовязання з оплати товару виникає у покупця за умови виконання постачальником двох умов: поставки товару і надання визначених у підпунктах 5.2.1 5.2.4 договору документів, частина з яких (зокрема, видаткова накладна) має бути наданою в оригіналах.

З матеріалів справи слідує, що поставлена позивачем відповідачеві партія товару вагою 206,2 тонни вартістю 896970,00 грн. відповідно до п. 5.1 договору на підставі рахунку постачальника була оплачена покупцем частково в розмірі 80% вартості партії поставленого товару 15.09.2016 р. Вказана партія товару прибула до станції призначення 16.09.2016 р.

Решта товару станом на 19.09.2016 р. поставлена не була, у звязку з чим, як зазначає відповідач, 19.09.2016 р. о 16:07 представник ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» направив на електронну адресу ТОВ «ПРОГРЕДІС» електронний лист із проханням повідомити, коли буде здійснено поставку решти товару за договором № ПШ-3кл-02-09/16. 19.09.2016 р. о 18:46 ТОВ «ПРОГРЕДІС» була надіслана електронна відповідь на вказаний лист, в якій повідомлялось про те, що поставка в договірний термін здійснена не буде через проблеми із транспортними засобами, а тому ТОВ «ПРОГРЕДІС» просить продовжити термін поставки.

Зазначена обставина позивачем не заперечувалася. Окрім того, до матеріалів справи і самим позивачем надано копію електронного листа ТОВ «ПРОГРЕДІС» від 19.09.2016 р., в якому йдеться про виникнення проблем із завантаженням товару на елеваторі та неможливістю його вивезти залізницею, а також міститься прохання про продовження терміну поставки за договором.

Між тим, пунктом 4.7 договору передбачено, що поставка товару у позадоговірний термін можлива тільки за умови підписання додаткової угоди про продовження терміну постачання продукції.

До матеріалів справи зазначеної додаткової угоди не надано, у засіданнях суду представники сторін повідомляли суд про не укладення такої угоди.

З наведеного слідує, що позивачем не був виконаний обовязок постачальника в частині поставки відповідачеві у строк до 19.09.2016 р. товару в обсязі 393,8 тонн на суму 1713030,00 грн.

Щодо моменту виникнення у відповідача обовязку з оплати поставленої партії товару слід зазначити таке.

Позивач вважає, що у відповідності з п. 5.2 договору, оскільки товар був отриманий відповідачем 16.09.2016 р. без будь-яких зауважень чи заперечень, то останній повинен був оплатити його повністю в строк до 19.09.2016 р.

Саме з несплатою в строк до 19.09.2016 р. покупцем повної вартості поставленого товару позивач і повязує виникнення у нього права на зупинення виконання власного зобовязання з поставки решти товару згідно з ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України.

Зазначена позиція позивача визнається судом помилковою з огляду на те, що до матеріалів справи не надано належних і допустимих доказів щодо настання станом на 19.09.2016 р. обставин, за яких за умовами договору виникає обовязок щодо оплати у повному обсязі поставленої партії пшениці.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 23.09.2016 р. між представниками ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» та ТОВ «ПРОГРЕДІС» відбувалася переписка щодо підписання та узгодження документів, які стосуються поставки першої партії товару. Зокрема, на прохання відповідача ТОВ «ПРОГРЕДІС» була надіслана довідка про походження товару від 12.09.2016 р., складена видаткова накладна із урахуванням кількості товару, яка була відвантажена в пункті призначення.

Відповідач зазначає, що 23.09.2016 р. (пятниця) оригінали вказаних документів були оформлені та відправлені на імя представника ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» за номером телефону НОМЕР_1, номер ТТН 2888 (в якості отримувача зазначено ТОВ «Фоззі-Фуд», яке має договір із курєрською службою «Нова пошта» на доставки відправлень за адресою: вул. Гната Хоткевича, 12, оскільки ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» входить в групу компаній ОСОБА_3).

За твердженням ТОВ «ЕКСПАНСІЯ», оригінали документів від ТОВ «ПРОГРЕДІС» щодо здійсненої поставки товару були отримані представником покупця лише у понеділок 26.09.2016 р.

Судом враховано, що будь-яких доказів на спростування зазначених обставин позивачем до матеріалів справи не надано, у звязку з чим обовязок з повної оплати поставленої партії товару мав бути здійснений покупцем протягом 3х банківських днів, починаючи з 27.09.2016 р. та не пізніше 29.09.2016 р.

Таким чином, станом на 19.09.2016 р. у відповідача не виникло обовязку з оплати решти повної вартості поставленої партії товару, а у позивача не виникло право зупинити виконання власного обовязку з поставки товару у повному обсязі у звязку з відсутністю очевидних підстав вважати, що відповідач не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі.

З огляду на викладене, судом встановлено порушення позивачем обовязку з поставки товару у повному обсязі, у звязку з яким у відповідача виникло право для застосування до позивача штрафних санкцій, обумовлених сторонами у згадуваному вище пункті 6.2 договору, згідно з яким за несвоєчасну поставку товару за цим договором постачальник зобов'язується сплатити покупцеві неустойку в розмірі 0,3 % від вартості непоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а у разі прострочення поставки товару понад 3 (три) календарні дні постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості непоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» нарахувало ТОВ «ПРОГРЕДІС» штрафні санкції за прострочення поставки 393,8 тон товару, виходячи з вартості 1 тонни товару у розмірі 4350,00 грн. за тонну, а саме - 41112,72 грн. пені за 8 днів прострочення, а також 10% штрафу в розмірі 171303,00 грн. за прострочення поставки понад 3 дні.

27.09.2016 р. ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» було відправлено на електронну адресу ТОВ «ПРОГРЕДІС» вимогу у вигляді листа-претензії № 1630 від 27.09.2016 р. про сплату зазначених вище штрафних санкцій в розмірі 212415,72 грн.

13.10.2016 р. вказану вимогу ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» було направлено позивачеві засобами поштового звязку (копії опису вкладення та фіскального чеку долучені до матеріалів справи, оригінал опису вкладення оглянуто судом).

14.11.2016 р. відповідачем було відправлено на електронну адресу ТОВ «ПРОГРЕДІС» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1849 від 11.11.2016 р., за змістом якої було повідомлено про зарахування вимог відповідача до позивача про сплату штрафних санкцій в розмірі 212415,72 грн. із зобовязаннями ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» перед ТОВ «ПРОГРЕДІС» щодо оплати товару.

24.11.2016 р. заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1849 від 11.11.2016 р. було направлено відповідачем на адресу позивача засобами поштового звязку (копії опису вкладення та фіскального чеку, а також повідомлення про вручення поштового відправлення долучені до матеріалів справи, оригінал опису вкладення оглянуто судом).

Як слідує з повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримав зазначену заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог 15.12.2016 р.

Поряд з цим, ТОВ «ПРОГРЕДІС» листом № 07/12-2016 від 07.12.2016 р. направило відповідачеві відповідь на претензію (зустрічну претензію), згідно якої позивачем було заявлено відповідачеві зустрічну вимогу про сплату повної вартості поставленого товару в розмірі 184092,00 грн. та 8725,96 грн. пені, нарахованої у звязку з простроченням виконання зобовязання з оплати отриманого товару.

Слід зазначити, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Так, за приписами статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ч. 2 ст. 601 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 602 Кодексу не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що зобовязання ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» з оплати вартості поставленого позивачем товару припинилося шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідача до ТОВ «ПРОГРЕДІС» про стягнення штрафних санкцій на суму 212415,72 грн., у звязку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 208360,85 грн. у звязку з порушенням зобовязань за договором № ПШ-3кл-02-09/16 від 02.09.2016 р. підлягає залишенню без задоволення.

Поряд з цим, стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій (бездіяльності) ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» з прострочення повної оплати за поставлений за договором товар та визнання відсутності зустрічних однорідних вимог, заявлених ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» у своїй заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1849 від 11.11.2016 р., слід зазначити таке.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Водночас, згідно зі статтею 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути субєкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Між тим, як вимога про визнання протиправними дій (бездіяльності) контрагента за договором, так і вимога визнання відсутності зустрічних однорідних вимог за своїм змістом є вимогами про встановлення юридичного факту, який може встановлюватися лише як елемент оцінки фактичних обставин справи при розгляді господарськими судами спору про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Водночас, встановлення юридичного факту як спосіб захисту порушеного права не передбачене вищезазначеними нормами ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України, а доказів установлення такого способу захисту іншими нормами чинного законодавства позивачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р. господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності передбачених законодавством підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ПРОГРЕДІС» у даній справі.

Решта доводів сторін та долучених до матеріалів справи документів були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати на підставі приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 01.06.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна