ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 916/3090/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Карабаня В.Я., Ковтонюк Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 р.
у справі№916/3090/16
господарського судуОдеської області
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Яхт - клуб "Одеса-2009"
простягнення суми

за участю представників від:
позивачаНауменко О.В. (як вільного слухача без повноважень)
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені
В С Т А Н О В И В :

15.11.2016 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - позивач, ДП "АМПУ" в особі Одеської філії ДП "АМПУ", Порт) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт - клуб "Одеса-2009" (надалі - відповідач, ТОВ "Яхт - клуб "Одеса-2009") з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором №КД-7786 від 01.09.2005 р. у розмірі 148398,36 грн., пеню у розмірі 446212 грн. та 3% річних у розмірі 451,30 грн., що в сумі становить 153311,78 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.01.2017 р. (суддя Мостепаненко Ю.І.) клопотання ТОВ "Яхт - клуб "Одеса-2009" про зупинення провадження у справі задоволено; провадження у справі №916/3090/17 зупинено; зобов'язано сторін повідомити господарський суд Одеської області про результати розгляду господарським судом Одеської області справи №916/3628/16.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 р. (судді: Мишкіна М.А., Будішевська Л.О., Таран С.В.) ухвалу господарського суду Одеської області від 11.01.2017 р. у справі №916/3090/16 змінено, доповнивши п.2 висновків ухвали наступним словосполученням "…….до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/3628/16"

Не погоджуючись із постановою та ухвалою судів попередніх інстанцій, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову та ухвалу господарського суду скасувати та направити справу на розгляд до господарського суду Одеської області.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою господарського суду Одеської області від 11.01.2017 р., яку підтримав суд апеляційної інстанції, зупинено провадження у справі.

Суди мотивували посиланням на норми ч.1 ст.79 ГПК України; роз'яснення, які містяться у п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", та обґрунтована тим, що з урахуванням того, що в межах справи № 916/3628/16, що розглядається господарським судом Одеської області, встановлюються обставини, які впливатимуть на оцінку доказів у справі №916/3090/16, справи пов'язані між собою, а тому всебічний, повний і об'єктивний розгляд справи №916/3090/16 неможливо здійснити до остаточного розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/3628/16.

Вищий господарський суд України не може погодитись з судами попередніх інстанцій та вважає їх висновки передчасними, з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у абз.1-4 п.3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Таким чином для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2005 р. між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТФЦ" (наразі - ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009") (Орендар) був укладений договір оренди державного рухомого майна №КД-7786 (надалі - Договір №КД-7786), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що знаходиться на балансі Орендодавця, а саме: заправну станцію (понтон 11) (інвентарний номер 061123), понтон №2 (інвентарний номер 061070), понтон №4 (інвентарний номер 061072), понтон №6 (інвентарний номер 061074), понтон №8 (інвентарний номер 061076), понтон №10 (інвентарний номер 061078), апарель (інвентарний номер 061124).

Згідно із пунктом 3.1 Договору №КД-7786 орендна плата за базовий (травень 2005р.) місяць оренди визначена у відповідності з Методикою, Звітом експертної оцінки і складає 4581,66грн.

Додатковою угодою №КД-7786/1 від 16.04.2007 р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р. розмір орендної плати був встановлений у розмірі 8974,96грн. на місяць.

Додатковою угодою №КД-7786/3 від 01.09.2009 р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р. розмір орендної плати був встановлений у розмірі 20829,48грн. на місяць, виходячи з орендної ставки 15%.

Додатковою угодою №КД-7786/5 від 01.07.2010 р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005 р. розмір орендної плати був встановлений у розмірі 31307,69грн. на місяць, виходячи з орендної ставки 21%.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт-клуб "Одеса-2009" про визнання недійсними угоди від 01.09.2009 р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005 р., додатку № 1 до додаткової угоди № КД-7786/3 від 01.09.2009 р. до договору оренди державного майна № КД-7786 від 01.09.2005 р., додаткової угоди від 01.07.2010 р. до договору оренди державного майна № КД-7786 від 01.09.2005 р., додатку № 1 до додаткової угоди № КД-7786/3 від 01.07.2010 р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005 р., додаткової угоди від 01.07.2010 р. до договору оренди державного майна № КД-4761 від 26.12.2003 р. та додатку № 1 до додаткової угоди № КД-4761/3 від 01.07.2010 р. до договору оренди державного майна № КД-4761/3 від 26.12.2003 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.12.2016 р. порушено провадження у справі №916/3628/16 та прийнято позовну заяву ОСОБА_5 до розгляду.

Отже у межах справи №916/3628/16 судом розглядається правомірність, зокрема, додаткової угоди №КД-7786/5 від 01.07.2010 р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005 р., якою розмір орендної плати був встановлений у розмірі 31307,69грн. на місяць, виходячи з орендної ставки 21%.

Суд касаційної інстанції наголошує, правові наслідки недійсності правочину та наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним визначено ст.216 ЦК України та ст.208 ГК України відповідно. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Отже, чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов'язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов'язки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов'язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов'язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов'язання регулюються спеціальними правовими нормами, ст.216 ЦК України та ст.208 ГК України відповідно, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобов'язання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.

Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у постанові від 19.10.2016 р. у справі №18/122-12/2.

Частиною 3 статті 207 ГК України визначено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє. Разом з тим, у ч.2 ст.208 ГК України вказано, що у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

У п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" "Частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення".

Разом з цим, відповідно до п.2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" (який постановлений з метою надання роз'яснень щодо забезпечення правильного і однакового застосування господарськими судами норм законодавства у розгляді справ у спорах, пов'язаних з орендою (наймом) майна) з урахуванням змісту статті 236 ЦК України і частини третьої статті 207 ГК України зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє.

Таким чином, визнаючи договір оренди недійсним, господарський суд повинен серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

З огляду на викладене, суди не врахували, що у разі можливості задоволення позовних вимог, відповідач позбавлений можливості повернути те, що він одержав від позивача на виконання договору, а саме вже здійснене користування об'єктом оренди.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12).

Таким чином, оскільки суди не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, постановлені у справі ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 р. та ухвалу господарського суду Одеської області від 11.01.2017 р. у справі № 916/3090/16 скасувати.

Справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді В. Я. Карабань

Л. В. Ковтонюк