РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017Справа №911/4137/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шилз"

до Київської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1)Бишівська сільська рада

2) Макарівська районна державна адміністрація Київської області

про визнання права користування

Представники сторін:

від позивача: Ліщенко Т.М. - представник за довіреністю № 1/12 від 07.12.2016 р.;

від відповідача: Ясюк Г.І. - представник за довіреністю № 1-к від 03.01.2017 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шилз" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області з вимогою визнати право користування земельною ділянкою, площею 7,3631 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.02.2013 року ТОВ «Шилз» відповідно до договору купівлі-продажу придбало у ТОВ «Українська інструментальна компанія» майно, що розташоване у АДРЕСА_6 та складається з: житлового будинку по АДРЕСА_1, приміщення контори по АДРЕСА_2, приміщення їдальні по АДРЕСА_4, ремонтну майстерню по АДРЕСА_5 та контрольну будку по АДРЕСА_3. Все придбане майно розташоване на земельній ділянці площею 7,3631 га, кадастровий номер - НОМЕР_1.

Позивач звернувся із заявою вих.. №б/н від 22.08.2016 року до Бишівської сільської ради щодо передачі в довгострокову оренду ТОВ «Шилз» земельну ділянку площею 7,3631 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення - землі промисловості. В заяві зазначено, що дана земельна ділянка необхідна для обслуговування майнового комплексу, що належить на праві власності ТОВ «Шилз» та складається з 5 приміщень в АДРЕСА_6.

Оскільки, заява позивача від 22.08.2016 року залишилася без розгляду та відповіді, останній звернувся в суд на підставі статтей 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України з вимогою про визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Шилз» право користування земельною ділянкою площею 7,3631 гектари, кадастровий номер - НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_6, на якій розташоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_6 та складається з: житлового будинку по АДРЕСА_1, приміщення контори по АДРЕСА_2, приміщення їдальні по АДРЕСА_4, ремонтну майстерню по АДРЕСА_5 та контрольну будку по АДРЕСА_3.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.12.2016 р. порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.01.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Макарівську районну державну адміністрацію Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.02.2017 р. здійснено заміну неналежного відповідача - Бишівську сільську раду на належного відповідача - Макарівську районну державну адміністрацію Київської області, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Бишівську сільську раду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.03.2017 р. змінено у справі неналежного відповідача - Макарівську районну державну адміністрацію Київської області на належного - Київську обласну державну адміністрацію. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - Макарівську районну державну адміністрацію Київської області. Матеріали справи № 911/4137/16 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2017 р. прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 15.05.2017 р.

10.04.2017 р. до канцелярії суду від третьої особи 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

12.04.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

У судове засідання 15.05.2017 р. представники третіх осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 29.03.2017 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 010, 0170 відповідно.

Представник позивача надав суду для огляду оригінали документів для огляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.05.2017 року розгляд справи відкладено на 12.06.2017 року.

В судове засідання 12.06.2017 року представники третіх осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 29.03.2017 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 014, 015 відповідно.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

20.02.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Українська інструментальна компанія» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Шилз» (покупець) укладено договори купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області, відповідно до умов якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив):

- їдальню, яка розташована в АДРЕСА_4

- житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1;

- контору, яка розташована в АДРЕСА_2;

- контрольну будку, яка розташована в АДРЕСА_3;

- ремонтну майстерню, яка розташована в АДРЕСА_5.

У п.7 договорів купівлі-продажу від 20.02.2013 року зазначено, що вищезазначене майно розташоване на земельній ділянці площею (розміром) 7,3641 га, кадастровий номер - НОМЕР_2.

Як зазначено позивачем, він звернувся із заявою вих.. №б/н від 22.08.2016 року до Бишівської сільської ради щодо передачі в довгострокову оренду ТОВ «Шилз» земельну ділянку площею 7,3631 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення - землі промисловості. В заяві зазначено, що дана земельна ділянка необхідна для обслуговування майнового комплексу, що належить на праві власності ТОВ «Шилз» та складається з 5 приміщень в АДРЕСА_6.

Оскільки, заява позивача від 22.08.2016 року залишилася без розгляду та відповіді, останній звернувся в суд на підставі статтей 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України з вимогою про визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Шилз» право користування земельною ділянкою площею 7,3631 гектари, кадастровий номер - НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_6, на якій розташоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_6 та складається з: житлового будинку по АДРЕСА_1, приміщення контори по АДРЕСА_2, приміщення їдальні по АДРЕСА_4, ремонтну майстерню по АДРЕСА_5 та контрольну будку по АДРЕСА_3.

Відповідно до частини 1 статті 1, частини 1 статті 2 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

При цьому положеннями статті 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Як вбачається з позовної вимоги позивача ним не зазначено, яке право користування земельною ділянкою він просить суд визнати: право постійного користування чи право строкового користування (право оренди).

Проте, в позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на статті 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 статті 120 Земельного кодексу України).

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Окрім того, пунктом "е" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Судом встановлено, що у п.7 договорів купівлі-продажу від 20.02.2013 року зазначено, що вищезазначене майно розташоване на земельній ділянці площею (розміром) 7,3641 га, кадастровий номер - НОМЕР_2.

Позивачем надано договори купівлі-продажу від 06.11.2006 року укладені між товариством з обмеженою відповідальністю «Ант-центр» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Українська інструментальна компанія» (продавець) щодо їдальні, яка розташована в АДРЕСА_4 житлового будинок, який розташований в АДРЕСА_1; контори, яка розташована в АДРЕСА_2; контрольної будки, яка розташована в АДРЕСА_3; ремонтної майстерні, яка розташована в АДРЕСА_5. В даних договорах зазначено, що право користування земельною ділянкою, покупець набуває за договором оренди. Земельна ділянка площею 7,3641 кв. метрів надана в користування продавцю ( ТОВ «Ант-центр») на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеної між продавцем та Макарівською районною державною адміністрацією 06.07.2006.

Так, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 06.07.2006 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Ант-центр» (орендар) та Макарівською районною державною адміністрацією (орендодавець), орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове, платне володіння і користування земельну ділянкою площею 7,3641 гектари., кадастровий номер - НОМЕР_2.

Проте, 27.03.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Ант-центр» (та Макарівською районною державною адміністрацією укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 06.07.2006 року. В п.1, якої зазначено, що орендодавець і орендар у зв'язку з переходом права власності на нерухоме майно до ТОВ «Українська інструментальна компанія», вирішили розірвати договір оренди земельної ділянки.

Будь-яких доказів набуття ТОВ «Українська інструментальна компанія» права користування земельної ділянкою у встановленому порядку матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявності у продавця - ТОВ «Українська інструментальна компанія» вищезазначеного майна належним чином оформленого права користування спірною земельною ділянкою, тому в суду відсутні підстави для визнання за позивачем такого права на цю ділянку в порядку статті 120 Земельного кодексу України.

А тому, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст. 34, ч.3 ст. 35, ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 23.06.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий