КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/16025/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Жук Г.А.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Кириченко Р.Ю., договір №1 від 22.07.2016 року,

від позивача - Карпенко Я.В., довіреність б/н від 16.03.2016 року,

від відповідача 1 - не з'явилися,

від відповідача 2 - Авраміч В.О., довіреність б/н від 30.03.2017 року,

слухач - ОСОБА_10 посвідчення НОМЕР_1 від 03.03.2017 року,

слухач - ОСОБА_6, паспорт серія НОМЕР_2

розглянувши апеляційну скаргу

приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Лакресон Сервіс ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017

у справі №910/16025/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом приватної компанії з обмеженою відповідальністю

«Лакресон Сервіс ЛТД»,

до 1) публічного акціонерного товариства «Томак»,

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі»

про стягнення 138000,00 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Лакресон Сервіс ЛТД» (далі - позивач, компанія «Лакресон Сервіс ЛТД») подала до Господарського суду міста Києва позов до ПАТ «Томак» (далі - відповідач-1) про стягнення 138000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на наявність у відповідача-1 боргу за договором субкомісії №0102-11/03/16 від 11.03.2016 у період з 11.03.2016 і до дня його розірвання (18.07.2016) щодо сплати комісіонеру орендних (суборендних) платежів з об'єктів нерухомого майна.

Разом з позовною заявою, позивачем на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України подано суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову до вступу рішення в законну силу шляхом накладення арешту на відкриті у банківських установах рахунки ПАТ «Томак» в частині видаткових операцій та накладення арешту на все інше майно ПАТ «Томак» та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2015 порушено провадження у справі №910/16025/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2015 у справі №910/16025/16 відмовлено компанії «Лакресон Сервісез Лтд» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 залучено у справі №910/16025/16 в якості другого відповідача ТОВ «Вайт Енерджі» (далі - відповідач-2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 зупинено провадження у справі №910/16025/16 до вирішення справи №910/4704/16 за позовом ТОВ «Вайт Енерджі» до ПАТ «Томак», компанії «Фравега Трейд Інк», компанії «Зогріф Бізнес ЛТД», Міністерства юстиції України та компанії «Лакресон Сервісез ЛТД», треті особи публічне акціонерне товариство «Фідобанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Виходцев Ігорь Анатолійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська Ірина Валентинівна, ТОВ «Поларі» та публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсними договорів, визнання права власності, відновлення становища, зобов'язання вчинити певні дії, усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язання передати майно.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі №910/16025/16 ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі №910/16025/16 скасовано, а справу №910/16025/16 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі №910/16025/16 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що відповідач-2 з 09.12.2015 є законним власником майна, яке є предметом договору субкомісії №0102-11/03/16 від 11.03.2016, і доручень на вчинення юридично значимих дій щодо цього майна позивачу та відповідачу-1 він не надавав. Суд першої інстанції вказав, що у компанії «Лакресон Сервісез Лтд» без волі ТОВ «Вайт Енерджі» не могло виникнути та не виникло майнових прав (права власності) на нерухоме майно, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог компанії «Лакресон Сервісез Лтд».

Не погодившись з прийнятим рішенням, компанія «Лакресон Сервіс ЛТД» подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі №910/16025/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Також, на думку позивача, судом першої інстанції безпідставно не задоволеного його клопотання про витребування у відповідача-1 доказів, чим порушено ст. 4-2 ГПК України. Крім цього, позивач посилається на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі №910/16025/16, якою, на думку позивача, встановлено, що результати розгляду справи №910/4704/16, на яку посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не мають ніякого преюдиціального значення для вирішення даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі №910/16025/16 апеляційну скаргу компанії «Лакресон Сервіс ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі №910/16025/16 прийнято до провадження, розгляд справи призначений на 07.06.2017.

07.06.2017 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 07.06.2017 року представники позивача надали усні пояснення по суті спору, просили задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача 2 надав усні пояснення по суті спору, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповдіача1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідач1 був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача1.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Матеріали справи містять договір комісії №01-09/03/16 від 09.03.2016, де компанія «Фравега Трейд Інк» є комітентом і компанія «Лакресон Сервісез Лтд» є комісіонером (т. 1, а.с. 292-301), та договір комісії №02-09/03/16 від 09.03.2016, де компанія «Зогріф Бізнес Лтд» є комітентом і компанія «Лакресон Сервісез Лтд» є комісіонером (т. 1, а.с. 302-311), в подальшому іменовані як договори комісії.

Відповідно до вказаних договорів комісії компанія «Фравега Трейд Інк» вказана як власник нерухомого майна, а саме: корпусу цехів №6, 4, ділянки бондеризації, ділянки агрегування, естакади (літери 52, 53) площею 11901,50 кв.м. та адміністративно-виробничого комплексу в частині, загальною площею 880,20 кв.м., що знаходяться у місті Києві по вулиці Вікентія Хвойки, будинок 15/15 і набула право власності на вказане майно на підставі договорів купівлі-продажу від 09.03.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем за реєстровими №№374, 375.

Компанія «Зогріф Бізнес Лтд» як власник нерухомого майна, а саме: нежилого будинку - колишнього наземного складу з підвалом ЦО, площею 2174,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15/6 літера 2; майнового комплексу загальною площею 21 663,60 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15, до складу якого входить: котельня (літера 67), площею 718,70 кв.м.; склад металів (літера 23) площею 539,20 кв.м.; склад штампів цеху №1, корпус №2, цех №1, прибудова до цеху №1, склад деталей (літера70) площею 3455,50 кв.м.; станція очисних споруд (літера 73) площею 284,40 кв.м.; газорозподільник (літера 94) площею 12,20 кв.м.; корпус №21, цех №5 (літера 66) площею 482,60 кв.м.; корпус №17, цех №17 (літери 62, 63) площею 798,70 кв.м.; контора складу (літера 74) площею 39,20 кв.м; магазин «Берізка» (літера 64) площею 135,40 кв.м.; корпус №11, столярний цех (літери 41, 42) площею 1015,50 кв.м.; корпус №7, цех №10, корпус №5, цех №18, корпус №4, цех №22 (літери 30, 31) площею 3 266,70 кв.м.; корпус №3, цех №5 (літера 69) площею 2 448,30 кв.м., склад комплектуючих виробів (літера 24) площею 645,00 кв.м., цех №11 (літера 60) площею 755,40 кв.м., спорткомплекс, склад хімреактивів, склад хімікатів, склад металевих виробів, склад матеріалів і паперу, механічний склад (літери 32, 33) площею 2920,00 кв.м., склад «Кісловодськ» (літера 27) площею 1 945,00 кв.м; склад матеріалів (літера 40) площею 273,40 кв.м.; трансформаторна підстанція (літера 49) площею 108 кв.м.; корпус №12, склад фарб (літера 39) площею 204,30 кв.м.; ОКБ, корпус №2 (літера 58) площею 383,30 кв.м.; будівля контрольно-перевірочного пункту (літера 34) площею 716,60 кв.м.; станція зарядки ел.кар (літера 29) площею 578,60 кв.м., а також клубу по літері « 65», загальною площею 912,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15 і набула право власності на підставі Договорів купівлі - продажу від 09.03.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем за реєстровими №№376, 377, 378.

В подальшому, 11.03.2016 між компанією «Лакресон Сервісез Лтд» (комісіонер) та ПАТ «Томак» (субкомісіонер) було укладено договір субкомісії №0102-11/03/16 (далі - договір субкомісії, т. 1, а.с. 11-20), відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, субкомісіонер зобов'язується за дорученням і за винагороду комісіонера вчинити від свого імені та за рахунок і в інтересах комісіонера правочини, передбачені пп. 1.2 цього договору щодо об'єктів нерухомого майна, а у випадку необхідності укладення інших договорів на виконання цього договору комісії та/або вказаних правочинів - також і інші договори, та забезпечити їх виконання, а комісіонер зобов'язується прийняти належним чином надані послуги субкомісіонера та сплатити йому обумовлену договорами винагороду.

Згідно з п. 1.4.1 договору субкомісії субкомісіонер зобов'язується передати об'єкт (його частину) або окремі приміщення в об'єкті орендарям (суборендарям) в оренду; приймати протягом строку оренди (суборенди) всі належні комісіонерові платежі за укладеними договорами оренди (суборенди) приміщень об'єкта. Перераховувати отримані від орендарів (суборендарів) всі належні комісіонерові платежі за укладеними договорами оренди (суборенди) приміщень об'єкта комісіонеру - за вирахуванням сум у розмірі та випадках, що передбачені цим договором.

У відповідності до п.п. 2.1.4, 2.1.8 договору субкомісії субкомісіонер зобов'язаний отримувати від орендарів (суборендарів) приміщень об'єкта орендну (суборендну) плату на свій рахунок та перераховувати її комісіонерові, якщо інший порядок використання цих коштів не визначений цим договором; повідомляти комісіонерові на його вимогу про укладені правочини, стан їх виконання та розрахунків тощо.

Умовами п. 4.1 договору субкомісії сторони погодили, що якщо інше не буде передбачено письмовою домовленістю сторін, за виконання доручення комісіонера на укладення договору (договорів) оренди приміщень об'єкта комісіонер щомісячно сплачує субкомісіонерові комісійну винагороду (плату) у розмірі 30% від загальної суми належних комітентам у звітному місяці орендних платежів, що нараховуються за всіма укладеними субкомісіонером договорами оренди (суборенди) приміщень об'єкта.

Відповідно до п. п. 9.1, 9.2 договору субкомісії цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2019, якщо інше не буде передбачено цим договором чи додатковою угодою до нього.

Позивач вказував, що договір субкомісії 18.07.2016 був розірваний сторонами шляхом укладення додаткової угоди про його розірвання. Однак, такої угоди матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що за вказаний ним розрахунковий період - з 11.03.2016 по 18.07.2016, сума орендних (суборендних) платежів, отриманих відповідачем-1, становила 460000,00 грн., у зв'язку із чим позивач просив стягнути з відповідача-1 138000,00 грн. 30% від розрахованої ним суми отриманих орендних (суборендних) платежів.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, позивачем не подано суду обґрунтованого розрахунку позовних вимог за період з 11.03.2016 по 18.07.2016 на суму 138000,00 грн., що взагалі позбавляє суд можливості перевірити такий розрахунок та повністю виключає можливість задоволення позову про стягнення грошових коштів у даній справі за відсутності такого розрахунку.

Окрім цього, позивач посилається на п. 4.1 договору субкомісії як на підставу для стягнення з відповідача-1 грошових коштів у розмірі 30% від загальної суми належних комітентам у звітному місяці орендних платежів.

Однак, п. 4.1 договору субкомісії визначає порядок, строки та розмір сплати саме компанією «Лакресон Сервісез Лтд», як комісіонером, на користь ПАТ «Томак», як субкомісіонерові, комісійної винагороди, а саме: «за виконання доручення комісіонера компанія «Лакресон Сервісез Лтд» на укладення договору (договорів) оренди приміщень об'єкта комісіонер компанія «Лакресон Сервісез Лтд» щомісячно сплачує субкомісіонерові ПАТ «Томак» комісійну винагороду (плату) у розмірі 30% від загальної суми належних комітентам у звітному місяці орендних платежів, що нараховуються за всіма укладеними субкомісіонером договорами оренди (суборенди) приміщень об'єкта.

Тобто даним пунктом, на який посилається позивач, як на підставу стягнення коштів, передбачено навпаки обов`язок позивача сплачувати відповідачеві комісійної винагороди у розмірі 30% 138 000, 00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Томак» 138000,00 грн. на підставі п. 4.1 договору субкомісії є необґрунтованими, оскільки суперечать змісту самого договору субкомісії.

Поряд із тим, предметом дослідження у даній справі є обґрунтованість вимог компанії «Лакресон Сервісез Лтд», як комісіонера, до ПАТ «Томак», як субкомісіонера, про стягнення орендних платежів за договорами оренди (найму), укладеними відповідачем-1 з іншими особами щодо майна, вказаного в договорі субкомісії №0102-11/03/16 від 11.03.2016. (п. 1.4.1 Договору).

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1015 ЦК України За згодою комітента комісіонер має право укласти договір субкомісії з третьою особою (субкомісіонером), залишаючись відповідальним за дії субкомісіонера перед комітентом.

За договором субкомісії комісіонер набуває щодо субкомісіонера права та обов'язки комітента. У виняткових випадках, якщо цього вимагають інтереси комітента, комісіонер має право укласти договір субкомісії без згоди комітента. Комітент не має права без згоди комісіонера вступати у відносини з субкомісіонером.

Як вже зазначалось, згідно з п. 1.4.1 договору субкомісії субкомісіонер зобов'язується передати об'єкт (його частину) або окремі приміщення в об'єкті орендарям (суборендарям) в оренду; приймати протягом строку оренди (суборенди) всі належні комісіонерові платежі за укладеними договорами оренди (суборенди) приміщень об'єкта.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Окружним адміністративним судом міста Києва розглядалась справа №826/4194/16 за позовом ТОВ «Вайт Енерджі» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 22.02.2016 за результатами розгляду скарги ПАТ «Томак» від 25.01.2016 та доповнень від 01.02.2016, а також скарги компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» від 08.02.2015; визнання протиправним та скасування наказу від 03.03.2016 №608/5, прийнятого на підставі вказаного висновку Комісії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 22.02.2016 за результатами розгляду скарги ПАТ «Томак» від 22.01.2016 (за вх.№2020-0-33-16 від 25.01.2016) та доповнень до неї від 01.02.2016, а також скарги у сфері державної реєстрації компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» від 08.02.2016; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2016 №608/5, прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 22.02.2016.

Ухвалою від 08.06.2016 Київського апеляційного адміністративного суду постанову від 29.04.2016 Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо (п. 2.6 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції»).

Судом адміністративної юрисдикції було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2015 було здійснено реєстраційний запис №12260200 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк».

Рішенням від 27.11.2015 було здійснено державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк» на нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО (реєстраційний номер 00), за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, 15/15/6, літера 2.

Також, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено реєстраційний запис №12250695 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк».

Рішенням від 27.11.2015 (індексний номер 26521370) здійснено державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк» на майновий комплекс (реєстраційний номер 00), за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, 15/15.

В подальшому, 09.12.2015 між ПАТ «Фідобанк» (продавець) та ТОВ «Вайт Енерджі» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає та передає у власність, а покупець купує та приймає у власність належний продавцю на праві власності майновий комплекс загальною площею 33565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15, до складу якого входить: штампувальна ділянка цеху №11 (літера 61), площею 325,70 кв.м; корпус цехів №6,4, ділянка бондеризації, ділянка агрегування, естакада (літери 52,53) площею 11901,50 кв.м; котельня (літера 67), площею 718,70 кв.м; склад металів (літера 23) площею 539,20 кв.м; склад штампів цеху №1, корпус №2, цех №1, прибудова до цеху №1, склад деталей (літера70) площею 3455,50 кв.м; станція очисних споруд (літера 73) площею 284,40 кв.м; газорозподільник (літера 94) площею 12,20 кв.м; корпус №21, цех №5 (літера 66) площею 482,60 кв.м; корпус №17, цех №17 (літери 62,63) площею 798,70 кв.м; контора складу (літера 74) площею 39,20 кв.м; магазин «Берізка» (літера 64) площею 135,40 кв.м; корпус №11, столярний цех (літери 41,42) площею 1015,50 кв.м; корпус №7, цех №10, корпус №5, цех №18, корпус №4, цех №22 (літери 30,31) площею 3266,70 кв.м; корпус №3, цех №5 (літера 69) площею 2060,20 кв.м; склад комплектуючих виробів (літера 24) площею 645 кв.м; цех №11 (літера 60) площею 755,40 кв.м; спорткомплекс, склад хімреактивів, склад хімікатів, склад металевих виробів, склад матеріалів і паперу, механічний склад (літери 32,33) площею 2920 кв.м; склад «Кісловодськ» (літера 27) площею 1945 кв.м; склад матеріалів (літера 40) площею 273,40 кв.м; трансформаторна підстанція (літера 49) площею 108 кв.м; корпус №12, склад фарб (літера 39) площею 204,30 кв.м; ОКБ, корпус №2 (літера 58) площею 383,30 кв.м; будівля контрольно-перевірочного пункту (літера 34) площею 716,60 кв.м; станція зарядки ел.кар (літера 29) площею 578,60 кв.м., та сплачує за нього обговорену даним договором грошову суму.

Також, 09.12.2015 між ПАТ «Фідобанк» (продавець) та ТОВ «Вайт Енерджі» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає та передає у власність, а покупець купує та приймає у власність належний продавцю на праві власності нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд.15/15/6 (літ 2) загальною площею 2174,5 кв.м, та сплачує за нього обговорену даним договором грошову суму.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсними вказаних вище договорів купівлі-продажу.

Отже, як вірно вказав місцевий господарський суд, договори від 09.12.2015 купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. та зареєстровані в реєстрі за №2013 та №2014, є підставами для виникнення у ТОВ «Вайт Енерджі» майнових прав (права власності) на нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд.15/15/6 (літ 2) загальною площею 2174,5 кв.м та майновий комплекс загальною площею 33565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15.

Крім того, згідно відомостей інформаційної довідки №68233164 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 16.09.2016 (т. 1, а.с. 107-111), право власності на майно, яке є предметом договору субкомісії №0102-11/03/16 від 11.03.2016, ще з 09.12.2015 зареєстровано за ТОВ «Вайт Енерджі».

У своєму відзиві, поданому суду першої інстанції 14.11.2016 (т. 1, а.с. 164-167), ТОВ «Вайт Енерджі» вказує про належність йому з 09.12.2015 права власності на нерухоме майно, яке є предметом договорів комісії та субкомісії; про те, що позивачу та відповідачу-1 на момент укладення договорів комісії та субкомісії було відомо про особу власника майна; про те, що ТОВ «Вайт Енерджі» доручень на вчинення юридично значимих дій щодо цього майна позивачу та відповідачу-1 він не надавав.

На підставі наведеного, відповідач-2 стверджував, що у компанії «Лакресон Сервісез Лтд» відсутні права на подання позову у справі №910/16025/16.

Підсумовуючи наведене, а також враховуючи безпідставність позовних вимог, що встановлено вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у компанії ««Лакресон Сервісез Лтд» без волі ТОВ «Вайт Енерджі» не виникло та не могло виникнути майнових прав (права власності) на нерухоме майно.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції безпідставно не задоволеного його клопотання про витребування у відповідача-1 доказів, чим порушено ст. 4-2 ГПК України, колегія суддів відхиляє.

Так, 13.12.2016 позивач подав суду клопотання про витребування доказів, яке обґрунтоване необхідністю встановлення факту виконання відповідачем умов договору субкомісії №0102-11/03/16 від 11.03.2016. (т.2, а.с. 1-3).

Частиною 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Як вірно вказав позивачеві суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, позивачем не надано доказів звернення до ПАТ «Томак» з вимогами надати зазначені в клопотанні про витребування докази, і, як наслідок, не доведено неможливості самостійно надати витребувані докази, що виключає можливість задоволення клопотання від 13.12.2016.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправомірно послався на результати розгляду справи №910/4704/16, про що вказано в постанові Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі №910/16025/16, колегією суддів відхиляються, оскільки спірне рішення суду не містить посилань на результати розгляду справи №910/4704/16

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі №910/16025/16.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Лакресон Сервіс ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі №910/16025/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі №910/16025/16 залишити без змін.

3.Справу №910/16025/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Г.А. Жук

М.Г. Чорногуз