донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.06.2017р. справа № 905/823/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 М за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НОРД», м. Краматорськ, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від04.05.2017р.
по справі№ 905/823/17 (суддя: Матюхін В. І.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР», м. Київ
до Публічного акціонерного товариства «НОРД», м. Краматорськ, Донецька область
простягнення 3 322 679,63 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР», м. Київ (далі «Позивач») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «НОРД», м. Краматорськ, Донецька область (далі «Відповідач») суми заборгованості в розмірі 2 400 00,00 грн, суми пені в розмірі 486 018,49 грн, суми 3% річних у розмірі 90 382,70 грн та суми інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 365 601,08 грн.

03.05.2017р. до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 2 400 00,00 грн, суму пені в розмірі 487 172,31 грн, суму 3% річних у розмірі 90 151,77 грн та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 345 355,55 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.05.2017р. у справі № 905/823/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «НОРД», м. Краматорськ, Донецька область () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР», м. Київ () суму заборгованості в розмірі 2 400 00,00 грн, суму пені в розмірі 487 172,31 грн, суму 3% річних у розмірі 90 151,77 грн та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 345 355,55 грн, судового збору та суму судового збору в розмірі 49 850,10 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 04.05.2017р. у справі № 905/823/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що у звязку із настанням форс-мажорних обставин (проведення антитерористичної операції на території Донецької області) господарська діяльність підприємства відповідача була призупинена, виконання договірних зобовязань із позивачем стало неможливим, що не залежало від волі апелянта та призвело до виникнення заборгованості за договором транспортно-експедиторського обслуговування № 960114 від 01.01.2014р. Однак, зазначені обставини, в порушення п. 1 ст. 617 ЦК України не були прийняті судом першої інстанції до уваги, що призвело до ухвалення незаконного рішення по справі.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

14.06.2017р. до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР» надійшов відзив № КВ-217 від 12.06.2017р. на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НОРД».

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у зазначеному вище відзиві.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 04.05.2017р. у справі № 905/823/17 та прийняти нове, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ЦЕНТР» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю КВАДРО ЦЕНТР (виконавець) та Публічним акціонерним товариством Норд (клієнт) був укладений транспортно-експедиторського обслуговування № 960114 (далі «Договір»).

Відповідно до п.1.1 договору виконавець зобовязується за плату і за рахунок клієнта надати та/або організувати надання послуг, повязаних з перевезенням вантажу залізничним транспортом територією України та іноземних держав, а клієнт зобовязується прийняти та оплатити надані послуги.

Клієнт зобовязаний своєчасно сплатити належну плату виконавцю, відшкодувати витрати, передбачені умовами договору та/або додатками до цього договору, а також відшкодувати документально підтверджені додаткові витрати та інші платежі, неустойки, понесені виконавцем в інтересах клієнта, з вини клієнта та/або внаслідок невиконання інструкцій виконавця (п.3.4.5 договору).Після отримання заявки, експедитор направляє клієнту рахунок із зазначенням розміру оплати, необхідного для надання послуг відповідно до заявки (п.2.3 договору).

Датою надання послуг за цим договором є дата складання акту надання послуг (п.4.10 договору).

Згідно п.3.4.16 договору, протягом 5 (пяти) робочих днів з дати отримання від виконавця акту надання послуг та звіту до нього клієнт зобовязаний їх розглянути, підписати та один примірник підписаного акту надання послуг та звіту до нього разом з оригіналом заявки повернути виконавцю. У разі наявності зауважень, підписати відповідний акт надання послуг та звіт до нього із зауваженнями і повернути їх виконавцю у вказаний строк разом з оригіналом заявки.

У разі відсутності письмових зауважень клієнта до акту надання послуг та/ або звіту до нього після закінчення 5 (пяти) робочих днів з дати отримання ним відповідного акту надання послуг звіту до нього, акт надання послуг та/або звіт до нього вважаються прийнятими клієнтом, а послуги, обумовленні в них, наданими виконавцем в повному обсязі, належним чином відповідно до вимог клієнта та підлягають сплаті клієнтом виконавцю.

Якщо клієнт відмовляється підписати акт надання послуг та/або звіт до нього, не надаючи при цьому виконавцю мотивованих зауважень в письмовому вигляді, акт надання послуг та звіт до нього, підписані виконавцем в односторонньому порядку є підставою для сплата клієнтом наданих йому послуг у повному обсязі, а також підтвердженням того, що обумовлені у акті надання послуг та звіті до нього послуги надані виконавцем клієнту належним чином відповідно до його вимог.

Відповідно до п.4.1. договору для виконання замовлених послуг клієнт забезпечує виконавця грошовими коштами на умовах 100 % попередньої оплати запланованих витрат, якщо інше не погоджено сторонами у відповідному додатку до цього договору.

Перерахування грошових коштів здійснюється клієнтом на поточний рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання рахунку, направленого виконавцем клієнту факсом та/або електронною поштою, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на навантажений рейс.

Таким чином, з наступного дня після дати оформлення перевізного документу на навантажений рейс по кожному з відправлених вагонів, в межах наданих позивачем послуг, несплачена відповідачем вартість послуг набуває статусу простроченої заборгованості.

Згідно п.5.2. договору у разі порушення строків оплати послуг, що надаються виконавцем клієнту за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених виконавцем в інтересах клієнта), клієнт сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим договором, за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2014р. включно, а в частині фінансових розрахунків до їх повного завершення (п.10.1 договору).

Пунктом 10.2 договору передбачено, що якщо одна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про розірвання договору, договір продовжується складанням додаткової угоди на тих же умовах.

Додатковою угодою № 1 від 01.12.2015р. до договору строк дії договору було пролонговано до 31.12.2016р.

Як свідчать матеріали справи, позивач надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги протягом січня 2014р. липня 2016р. на загальну суму 24 332 902,80 грн, про що свідчать наступні акти надання послуг:

· № 305 від 31.03.2014р. на суму 141 468,58 грн;

· № 374 від 30.04.2014р. на суму 1 502 100,62 грн;

· № 498 від 31.05.2014р. на суму 1 304 936,95 грн;

· № 551 від 30.06.2014р. на суму 415 846,19 грн;

· № 659 від 31.07.2014р. на суму 1 801 534,53 грн;

· № 752 від 31.08.2014р. на суму 1 371 294,10 грн;

· № 772 від 21.10.2014р. на суму 309 067,26 грн;

· № 900 від 31.12.2014р. на суму 229 511,00 грн;

· № 21 від 31.01.201 р. на суму 598 591,02 грн;

· № 197 від 25.06.2015р. на суму 5 731 631,30 грн;

· № 235 від 30.06.2015р. на суму 2 202 960,00 грн;

· № 248 від 31.07.2015р. на суму 180 411,00 грн;

· № 342 від 31.08.2015р. на суму 1 433 530,00 грн;

· № 399 від 05.10.2015р. на суму 1 085 188,00 грн;

· № 479 від 30.11.2015р. на суму 733 066,00 грн;

· № 555 від 31.12.2015р. на суму 116 480,00 грн;

· № 558 від 31.12.2015р. на суму 1 388 892,88 грн;

· № 47 від 29.02.2016р. на суму 3 154 887,92 грн;

· № 119 від 18.04.2016р. на суму 85 841,00 грн;

· № 127 від 27.04.2016р. на суму 281 214,00 грн;

· № 190 від 26.07.2016р. на суму 264 450,00 грн,та залізничні накладні:

· №47572607 від 23.03.2016р. щодо вагону 59008961;

· №46979563 від 05.03.2016р. щодо вагону 58044447;

· №47208319 від 12.03.2016р. щодо вагону 58027426;

· №46979498 від 05.03.2016р. щодо вагону 58046160.

Відповідач свої обовязки за договором виконав не належним чином, за надані позивачем послуги не вчасно розрахувався, з порушенням строків встановлених договором. За період січень 2014р. січень 2017р. відповідач за отримані послуги по зазначеним вище актам надання послуг перерахував кошти у сумі 21 932 902,80грн. відповідно до інформації з платіжних доручень, перелічених у акті звірки взаєморозрахунків за договором. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 2 400 000,00 грн.

В обґрунтування вимог позову позивач посилається на факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості та нарахування додаткових сум, як наслідок порушення зобовязання у вигляді: пені в розмірі 487 172,31 грн, 3% річних у розмірі 90 151,77 грн та інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 345 355,55 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під час вирішення спору, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не було надано доказів виконання відповідачем у повному обсязі своїх зобов`язань за договором щодо повного розрахунку за транспортно-експедиторські послуги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови договору щодо своєчасного виконання зобов`язання по оплаті транспортно-експедиторських послуг, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Так, відповідачем всупереч умовам договору не було оплачено у повному обсязі та у визначений строк надані позивачем послуги, а лише здійснено їх часткову оплату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в сумі 2 400 000,00 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення виконання зобовязання.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем в сумі 2 400 000,00 грн, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 400 000,00 грн за транспортно-експедиторські послуги, що не оплачені у встановлений договором строк товар.

Крім того, судом першої інстанції було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму пені в розмірі 487 172,31 грн, суму 3% річних у розмірі 90 151,77 грн та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 345 355,55 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в сумі 2 400 000,00 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, що згідно вимог ст. 549, 611, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України - є підставами для стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді пені та застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат - є законними та обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення позивачем показників пені, 3% річних та інфляційних втрат щодо строків, сум, ставок нарахувань, які проведені позивачем з урахуванням заборгованості та часткових оплат за відповідний період, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо присудження до стягнення з відповідача на користь позивача суму пені в розмірі 487 172,31 грн, суму 3% річних у розмірі 90 151,77 грн та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 345 355,55 грн.

З огляду на викладене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги.

Щодо доводів відповідача, що сума заборгованості не була оплачена через настання для відповідача форс-мажорних обставин через проведення на частині території Донецької та Луганської областей АТО, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.14р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.14. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.14. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.14р. № 405/2014.

Згідно ч. 1 ст. 11 («Прикінцеві та перехідні положення») Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Закон набув чинності з 15.10.2014р. та діє до цього часу. За ч. 2 цієї ж статті Закону дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.14р. Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.14. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» антитерористичну операцію було розпочато з 14.04.2014 р. Відтак, дія зазначеного Закону поширюється й на період з 14.04.14р. - до 15.10.14р. (дата набуття чинності Законом).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України

Частиною 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції») Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Доказів звернення відповідача до ТПП України за згаданим сертифікатом скаржником доведено.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України (підпункту 2.5 п.1 абз. 1) зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Тобто, у даній справі єдиним допустимим доказом наявності у відповідача форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України. Такий сертифікат ТПП України в матеріалах справи відсутній. Доказ його наявності відповідачем суду не доведена.

Судова колегія зауважує на тому, що з моменту набуття чинності Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Відповідач мав достатньо часу для звернення до ТПП України для отримання відповідного сертифікату. Втім - своїм правом не скористався.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НОРД», м. Краматорськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 04.05.2017р. у справі № 905/823/17 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.