ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.06.2017 Справа № 920/397/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна, м. Запоріжжя,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання, м. Суми,

про стягнення 352415 грн. 79 коп.

Суддя Котельницька В.Л.

за участю представників сторін в режимі відеоконференції:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 06 від 03.01.2017);

від відповідача: не зявився;

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: позивач, просить суд стягнути з відповідача 352415 грн. 79 коп., з яких: основний борг - 316764 грн. 12 коп., пеня - 27008 грн. 31 коп., 3% річних - 2941 грн. 60 коп., інфляційні - 5701 грн. 75 коп. та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.05.2017 у справі №920/397/17 клопотання Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна № 1-7/1 від 05.05.2017 про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та на виконання вимог судової ухвали від 30.05.2017 подав лист від 31.05.2017 № 1-7 про долучення до матеріалів справи копії довіреності від 10.01.2017 № 5447 виданої на імя ОСОБА_2, дана довіреність оглянута судом у судовому засіданні та долучена до матеріалів справи.

Відповідач у судове засідання не зявився, відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення 06.06.2017 про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав клопотання від 12.06.2017 № б/н про відкладення розгляду справи, в якому просить суд відкласти розгляд справи для надання можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував щодо поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, враховуючи заперечення позивача щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та попереднє відкладення розгляду даної справи за клопотанням відповідача, суд дійшов висновку, що останньому було надано достатньо часу та можливості для вирішення спору у справі № 920/397/17 мирним шляхом, в звязку з чим суд відмовляє відповідачу в задоволенні його клопотання від 12.06.2017 № б/н про відкладення розгляду справи та приходить до висновку, що є всі підстави для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

28.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна та Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» було укладено договір поставки № 15220. (далі Договір).

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ та згідно п. 1.1. Статуту відповідача, сформованих на запит суду, Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», правонаступника Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

Відповідно до п 1.1 Договору позивач зобовязується передати, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити металопродукцію в кількості передбаченій у специфікації.

Якщо інший порядок розрахунків не узгоджений сторонами даного спору в Специфікаціях або додатковій угоді, розрахунки за Договором здійснюються в порядку передбаченому абз. 2-5 п. 3.1. Договору (п. 3.1. Договору).

Відповідно до абз. 6 п 3.1 Договору передбачено, що датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позивача.

Згідно специфікації № НОМЕР_1 від 25.10.2016 оплата вартості поставленої продукції здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту відвантаження.

Відповідно до рахунку від 11.01.2017 № 4225013 на суму 905431,80 грн., автотранспортної накладної від 11.01.2017 № 26699, товарно-транспортної накладної від 11.01.2017 № 26699 та видаткової накладної №315710 від 11.01.2017 позивачем була відвантажена відповідачу металопродукція на суму 905431,80 грн. (а.с. 22-24).

Отже, враховуючи вищевикладене відповідач мав сплати позивачу до 27.02.2017 включно 905431,80 грн. вартості поставленого товару.

Як зазначає позивач у своєму позові, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 26-29) 10.03.2017 відповідачем було сплачено позивачу 374467,68 грн. за платіжними дорученням №№ 17486 та 17476, і 21.04.2017 сплачено 214200 грн. за платіжним дорученням № 18794.

03.03.2017 позивач направив на адресу відповідача претензію № 141-4085 з негайною вимогою оплати заборгованості (а.с. 30-31).

16.03.2017 за вих. № 39-1/36 (а.с. 43) відповідач надіслав на адресу позивача відповідь на претензію, згідно якої заборгованість за договором від 28.05.2015 №5220 визнав в сумі 530964,12 грн. та гарантував провести відповідну оплату до 31.03.2017.

Крім того, 18.04.2017 відповідач надіслав на адресу позивача листа № 8-3/257 (а.с. 42), у кому підтверджував факт наявності заборгованості та повідомляв про неможливість її оплати у звязку із відсутністю коштів і просив надати йому можливість подальшої співпраці з Публічним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» щодо поставки металопродукції на умовах 100 % передплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови Договору щодо строків оплати за поставлений товар, та на час звернення позивача з позовною заявою до суду (10.05.2017) заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену металопродукцію становить 316764,12 грн.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог статей 43, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна надати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, що виник станом на 10.05.2017, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, відповідно до відповіді на претензію від 16.03.2017 № 39-1/36 (а.с. 43) відповідач підтвердив факт наявності у нього перед позивачем заборгованості, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 316764,12 грн. заборгованості за поставлений товар суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 27008,31 грн. пені, відповідно до доданого до позову розрахунку (а.с. 13).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що за прострочення в оплаті товару відповідач виплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення оплати, а позивач не несе відповідальності за прострочення поставки товару.

Беручи до уваги, що розрахунок пені був здійснений позивачем відповідно до умов договору та з урахуванням вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, вимоги позивача про стягнення 27008,31 грн. пені є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно поданого розрахунку (а.с. 13), позивач просить суд стягнути з відповідача 2941,60 грн. 3 % річних та 5701,75 грн. інфляційних збитків

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого товару, позовні вимоги в частині стягнення 5701,75 грн. інфляційних втрат та 2941,60 грн. 3% річних підлягають задоволенню як такі, що нараховані відповідно до норм укладеного між сторонами договору та вимог діючого законодавства, а також підтверджуються перевіреними судом розрахунком позивача.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме, несвоєчасної оплати поставленого товару, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 5286,24 грн. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул.. Горького, буд. 58, ) на користь Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, 81, ) 316764 грн. 12 коп. основного боргу за договором поставки від 28.05.2015 № 15220, 27008 грн. 31 коп. пені, 2941грн. 60 коп. 3% річних, 5701 грн. 75 коп. інфляційних втрат, а також 5286 грн. 24 коп. судових витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.06.2017.

суддя в.л. котельницька