ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2017 Справа № 907/378/17

За позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком»,

м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Чопської міської ради, м.Чоп

про стягнення суми 20874,04 грн., в тому числі 20486,89 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги, 133,09 грн. 3% річних та 254,89 інфляційних втрат.

Суддя Г.Й.Бобрик

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, представник по довіреності №1153 від 12.12.2016 року.

від відповідача - не зявився

Суть спору: публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Ужгород звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 соціального захисту населення Чопської міської ради про стягнення 20874,04 грн., з яких: 20486,89 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги, 133,09 грн. - 3% річних та 254,06 грн. - інфляційних витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не відшкодовані витрати за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з січня по грудень 2016 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям абонентів на загальну суму 20486,89 грн.

Під час розгляду справи, представник позивача підтримала доводи, викладені у позові та повідомила суд, що на виконання вимог суду надсилала відповідачу акт звірки взаємних розрахунків стосовно спірної суми заборгованості станом на день розгляду справи, однак, відповідач звірку не здійснив, акти не повернув.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив та не надав на вимогу суду доказів звірки взаємних розрахунків з позивачем по спірній заборгованості.

У відзиві на позовну заяву, відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що договір про фінансування пільг, повязаних із наданням телекомунікаційних послуг та встановлення квартирних телефонів пільговій категорії населення на 2016 рік сторонами спору не укладався. З іншого боку, відшкодування витрат позивача по наданню пільг заперечується відповідачем в звязку з відсутністю субвенцій з держбюджету місцевому бюджету на надання пільг з послуг звязку. Відповідач також зазначив, що 15.07.16 Чопська міська рада затвердила міську програму надання інших пільг окремим категоріям громадян міста Чоп, де передбачила фінансування для відшкодування послуг звязку, надані виключно інвалідам та учасникам Великої Вітчизняної війни.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

В силу ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. З ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що Закарпатська філія публічного акціонерного товариства «Укртелеком» протягом січня - грудня 2016 року надавала телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян міста Чоп, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок, Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Законом України «Про охорону дитинства».

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за спірний період, відповідач не відшкодував.

Фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, що передбачено ст. 20 Закону України «Про державні соціальні гарантії», ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України.

ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Чопської міської ради Закарпатської області є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг на території міста Чоп у відповідності до п.3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256. ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

У перелічених вище законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 5 Порядку № 256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад.

Поряд з цим, позивач, на виконання вимог п. 10 Положення про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, щомісячно надсилав на електронну адресу розпорядника розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, а також надсилав вказаний розрахунок видатків, розрахунок щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з «формою - 2 пільга» на паперових носіях.

Згідно з п. 11 вищеназваного Положення на відповідача покладено обов'язок звіряння наданої інформації, складання актів звіряння. На виконання наведеного, позивач, крім розрахунків, складав акти звіряння та надсилав їх відповідачу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Чопської міської ради, докази чого долучені до позовної заяви.

За спірний період з 01 січня по 31 грудня 2016 року включно Закарпатською філією публічного акціонерного товариства «Укртелеком» надано послуги зв'язку на пільгових умовах абонентам м. Чоп, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, в розмірі 20486,89 грн.

Відповідач понесені позивачем витрати внаслідок надання телекомунікаційних послуг в сумі 20486,89 грн. за період з січня по грудень 2016 року не відшкодував, незважаючи на те, що позивач звертався до відповідача з відповідними вимогами 28.01.216 року, 14.06.2016 року та 24.06.2016 року, відповіді на вказані звернення не надіслав, кошти, не відшкодував.

Наведене стало причиною для звернення позивачем з даним спором до господарського суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 20486,89 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від іроржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних 1 для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих; бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Частина 2 ст.218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно зі ст.17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суду повинні застосовувати практику Європейського суду, як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року, у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 року та у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Чопської міської рада відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

За вказаних обставин, посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових коштів державних субвенцій як на обставини, які виключають його обов'язок з оплати послуг наданих позивачем пільговим категоріям громадян, суд вважає безпідставним.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі здійснив зобов'язання по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за період з січня по грудень 2016 року (включно) внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, відповідач, у порушення приписів ст. 33 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Крім стягнення суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 133,09 грн. 3% річних та 254,06 грн. інфляційних втрат від суми боргу за спірний період прострочення.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана діяі чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано ного початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, для застосування ст. 625 ЦК України, необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі необхідно встановити початок періоду такого порушення.

Як вже зазначалось, такий період встановлюється виключно договором або законом. Однак господарський договір між сторонами не укладався, не передбачений такий строк і вищезазначеними законами України, що регулюють дані відносини, а тому сторонами або законом не встановлена конкретна дата сплати - виконання господарського зобов'язання, зі спливом якої починається порушення зобов'язання.

Позивачем не доведений конкретний період, з зазначенням точної дати обов'язку виконання грошового зобов'язання відповідачем, договір між сторонами не укладений, а вищезазначеними законами такий строк не встановлено, наявні у справі листи позивача до відповідача не містять в собі визначеної суми боргу та строку її сплати, що не дає можливості встановити конкретну дату початку порушення зобов'язання, а відповідно вірно розрахувати інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення.

Отже, заявлені позивачем до відповідача вимоги про стягнення 133,09 грн. 3% річних та 254,06 грн. інфляційних втрат суд вважає є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір, суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 33-34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Чопської міської ради (89502, м. Чоп, вул. Залізнична, 1; ) на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4; ) суму 20486,89 ( двадцять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 89 коп.) боргу та 1570,40 (одна тисяча пятсот сімдесят гривень 40 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення суду проголошено 06.06.2017 року. Повний текст рішення складено 12.06.2017 року.

Суддя Бобрик Г.Й.