ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа № 911/828/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО»

до Приватного підприємства «Столичні будинки»

про стягнення 148951,92 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 91/2016/10/17-20 від 17.10.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 3 від 10.01.2017 р.), ОСОБА_3 (довіреність № 2 від 10.01.2017 р.), ОСОБА_4 (довіреність № 4 від 10.01.2017 р.)

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО» (далі ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Столичні будинки» (далі ПП «Столичні будинки», відповідач) про стягнення 149867,25 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладення 04.02.2013 р. з ПП «Столичні будинки» договору про постачання електричної енергії № 52483, згідно якого ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» зобовязувалося постачати електричну енергію, а відповідач своєчасно оплачувати її.

Згідно умов договору позивач постачав електричну енергію відповідачеві, яка споживачем не була оплачена належним чином, у звязку з чим 20.10.2015 р. сторонами було укладено угоду № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором № 52483 від 04.02.2013 р., за якою відповідачем визнано наявність станом на 01.09.2015 р. заборгованості в сумі 244851,41 грн., яку споживач зобовязався сплатити протягом жовтня 2015 року березня 2017 року.

У звязку з невиконанням ПП «Столичні будинки» умов зазначеної угоди, в останнього станом на 01.02.2017 р. існує заборгованість в сумі 130444,88 грн., а оскільки пунктом 8 угоди передбачено право позивача вимагати погашення всієї несплаченої частини боргу у випадку прострочення оплати заборгованості понад 10 днів, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» просить стягнути з відповідача 130444,88 грн. основного боргу, 15686,87 грн. інфляційних втрат, 3735,50 грн. 3% річних, а також судові витрати покласти на відповідача.

Розгляд справи відкладався.

07.04.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 06.04.2017 р. (вх. № 7414/17 від 07.04.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копії свідоцтва про державну реєстрацію та довідки про надходження коштів від відповідача.

10.04.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява б/н від 10.04.2017 р. (вх. № 7519/17 від 10.04.2017 р.) про здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, яку було задоволено судом.

12.04.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов лист б/н від 11.04.2017 р. (вх. № 7742/17 від 12.04.2017 р.) про долучення до матеріалів справи, зокрема, відзиву на позовну заяву, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копії статуту. За змістом поданого відзиву відповідач наголошує на тому, що позивачем не обґрунтовано своїх позовних вимог належними та допустимими доказами, оскільки, на переконання підприємства, за відсутності актів про прийняття-передавання товарної продукції за кожний звітний місяць по кожному із обєктів (будинки по вул. Білицька, 20 і 18), неможливо встановити обсяг поставленої позивачем електричної енергії.

Окрім того, 12.04.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 11.04.2017 р. (вх. № 7741/17 від 12.04.2017 р.) про витребування доказів, за змістом якого представник відповідача просить суд витребувати у ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» акти прийняття-передавання товарної продукції за кожен звітний місяць по будинках по вул. Білицька, 20 і 18, та нормативний документ, яким було затверджено тариф, який позивач застосовував при здійсненні розрахунку вартості переданої електричної енергії.

Клопотання про витребування доказів було задоволено судом частково, ухвалою господарського суду від 13.04.2017 р. позивача та відповідача було зобовязано надати суду акти приймання-передавання товарної продукції, звіти про спожиту електричну енергію, рахунки за електроенергію, на підставі яких від дати укладення договору № 52483 від 04.02.2013 р. та станом на 01.09.2015 р. у відповідача утворилася заборгованість у сумі, зазначеній в угоді № 241-15-е від 20.10.2015 р. про реструктуризацію заборгованості.

10.05.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н, б/д (вх. № 9195/17 від 10.05.2017 р.) про витребування документів у справі, за змістом якого відповідач вдруге просив суд витребувати у ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» акти прийняття-передавання товарної продукції за кожен звітний місяць по будинках по вул. Білицька, 20 і 18 окремо, та нормативний документ, яким було затверджено тариф, який позивач застосовував при здійсненні розрахунку вартості переданої електричної енергії.

12.05.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 11.05.2017 р. (вх. № 9393/17 від 12.05.2017 р.) про долучення до справи матеріалів на виконання вимог ухвали суду, за змістом якого позивач просить суд долучити до матеріалів справи копії рахунків та рахунків-розшифровок за період з квітня 2013 року по вересень 2015 року, копії звітів про спожиту активну електроенергію з квітня 2014 року по серпень 2014 року з актами приймання-передачі товарної продукції за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року, копії актів контрольного огляду засобів обліку за період з квітня 2015 року по липень 2015 року, копії актів приймання-передачі товарної продукції за період з січня 2015 року по вересень 2015 року (загалом на 373 аркушах).

18.05.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло заперечення № 1 на позов ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (вх. № 10023/17 від 18.05.2017 р.), за змістом якого відповідач зазначає, що при вирішенні спору у даній справі необхідно досліджувати правовідносини сторін окремо по житлових будинках № 18 і № 20 по вул. Білицька, постачання електричної енергії до яких є предметом договору № 52483 від 04.02.2013 р. При цьому відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності боргу у відповідача в заявленій до стягнення сумі.

У судовому засіданні 18.05.2017 р. представником ПП Столичні будинки було подано клопотання б/н від 18.05.2017 р. (вх. № 10060/17 від 18.05.2017 р.), в якому представник відповідача просить суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання було задоволене ухвалою суду від 18.05.2017 р.

01.06.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 29.05.2017 р. (вх. № 11336/17 від 01.06.2017 р.) про зменшення позовних вимог, за змістом якої позивач зазначив про зарахування відповідачеві грошових коштів в сумі 2194,94 грн., що становлять переплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, в погашення заборгованості за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості, у звязку з чим позивач просить суд стягнути 128249,94 грн. основного боргу. Водночас, позивачем здійснено уточнений розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, згідно якого позивач просить суд стягнути з відповідача 3732,61 грн. 3% річних та 16969,37 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2234,28 грн. покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 р. № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Поряд з цим, пунктом 3.11 тієї ж постанови Пленуму визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Судом встановлено, що при поданні позивачем вказаної заяви б/н від 29.05.2017 р. (вх. № 11336/17 від 01.06.2017 р.) ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» зменшило розмір заявленого до стягнення основного боргу та 3% річних, водночас збільшивши розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат.

За вказаних обставин та враховуючи отримання відповідачем копії заяви позивача б/н від 29.05.2017 р. у судовому засіданні 01.06.2017 р., заяву прийнято судом, і подальший розгляд позовних вимог здійснюється в редакції заяви ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» б/н від 29.05.2017 р. (вх. № 11336/17 від 01.06.2017 р.), а саме про стягнення з ПП «Столичні будинки» 128249,94 грн. основного боргу, 3732,61 грн. 3% річних та 16969,37 грн. інфляційних втрат.

01.06.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення № 2 від 31.05.2017 р. (вх. № 11245/17 від 01.06.2017 р.), за змістом яких відповідач, опрацювавши надані позивачем копії бухгалтерських документів за договором № 52483 від 04.02.2013 р. про постачання електричної енергії, заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, 01.06.2017 р. до господарського суду Київської області представником відповідача на додаток до заперечень № 2 подано клопотання б/н, б/д (вх. № 11337/17 від 01.06.2017 р.) про долучення до матеріалів справи платіжних доручень про сплату відповідачем коштів за договором про постачання електричної енергії.

07.06.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшли пояснення б/н від 02.06.2017 р. (вх. № 11603/17 від 07.06.2017 р.) щодо заперечень відповідача № 2 з розгорнутою довідкою про надходження коштів від відповідача за весь час дії договору про постачання електричної енергії.

07.06.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення № 3 (вх. № 11664/17 від 07.06.2017 р.), за змістом яких відповідач зазначає про те, що позивач протиправно, в порушення вимог п. 5 постанови НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р., виставляв до оплати відповідачеві вартість електричної енергії, спожитої тарифною групою 911 (облік електричної енергії, поставленої до квартир), оскільки сплату зазначеної електроенергії мали здійснювати власники та користувачі квартир. Також відповідачем було здійснено контррозрахунок сум заборгованості, за яким станом на 01.09.2015 р. у відповідача мав існувати борг в сумі 30584,41 грн., а не 244851,41 грн., як зазначалося в угоді про реструктуризацію заборгованості.

У судовому засіданні 07.06.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала, представники відповідача проти позову заперечували.

У судовому засіданні 07.06.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

04.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (постачальник) та Приватним підприємством «Столичні будинки» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 52483.

Відповідно до розділу 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за обєктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невідємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невідємною частиною.

Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача. Приєднана та дозволена потужність у точці підключення визначена в додатку «Перелік обєктів споживача».

Додатком № 4а до договору про постачання електричної енергії № 52483 визначено перелік обєктів споживача, до якого входять «житлові будинки з обєктами соціальної сфери та підземним паркінгом» секцій № 1 та № 2 по вул. Білицька, 20, а також «житлові будинки з обєктами соціальної сфери та підземним паркінгом» секцій № 1, № 1А та № 2 по вул. Білицька, 18.

20.10.2015 р. між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (кредитор) та ПП «Столичні будинки» (боржник) було укладено угоду № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором № 52483 від 04.02.2013 р. на постачання електричної енергії (копію долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

Згідно з пунктом 1 угоди боржник визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором за договором на постачання електричної енергії від 04.02.2013 р. № 52483 у сумі 244851,41 грн. за активну електричну енергію, що виник станом на 01.09.2015 р.

Згідно з п. 2 угоди боржник зобовязується сплатити кредиторові зазначену у п. 1 цієї угоди суму заборгованості протягом жовтня 2015 року - березня 2017 року.

Разом із сплатою суми, зазначеної у пункті 1 цієї угоди, боржник зобовязується щомісяця оплачувати поточне споживання згідно з договором про постачання електричної енергії (пункт 3 угоди).

При проведенні сплати заборгованості боржник зобовязався посилатися в реквізитах «призначення» платежу платіжного документа на цю угоду. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу згідно з п. 4 угоди отримані кредитором кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання енергії, а залишок коштів (за наявності) як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Відповідно до п. 8 угоди, у разі порушення боржником умов цієї угоди вона втрачає чинність у разі прострочення оплати заборгованості понад десять днів від строку, встановленого в п. 2 угоди. При цьому угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та кредитор набуває права вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Пунктом 9 угоди встановлено, що представники сторін однаково розуміють значення і умови цієї угоди, вчиненої на основі їх вільного волевиявлення, та її правові наслідки.

Ця угода є невідємною частиною договору на постачання електричної енергії № 52483 від 04.02.2013 р. (п. 10 угоди).

Оскільки внаслідок невиконання боржником умов п. 2 вказаної угоди заборгованість відповідача за угодою станом на 01.03.2016 р. складала 155173,52 грн., листом від 17.03.2016 р. № 34/4-1688 ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» повідомило ПП «Столичні будинки» про розірвання угоди та вимагало у пятиденний строк з моменту отримання даної вимоги перерахувати грошові кошти на рахунок постачальника.

Однак, вимога ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» споживачем задоволена не була, у звязку з чим постачальник і звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором № 52483 від 04.02.2013 р. на постачання електричної енергії, яка станом на 01.02.2017 р. складала 130444,88 грн., а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, надані до справи докази, позиції сторін та пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки електричної енергії.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до п. 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що 30.09.2013 р. у будинку по вул. Білицька, 18 було створено ОСББ «Білицька, 18». 19.01.2014 р. представники ОСББ «Білицька, 18» самовільно зайняли технічні приміщення будинку та перестали допускати у приміщення будинку працівників ПП «Столичні будинки». У звязку із створенням у житловому будинку по вул. Білицька, 18 ОСББ, ПП «Столичні будинки» звернулось до ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з вимогою вивести вказаний будинок з договору № 52483 від 04.02.2013 р. та укласти з ОСББ «Білицька, 18» окремий договір. Крім того, ПП «Столичні будинки» та ОСББ «Білицька, 18» було складено акт приймання-передачі розрахункових засобів обліку електричної енергії житлового будинку за адресою: вул. Білицька, 18, у м. Києві станом на 01.06.2014 р. Таким чином, з 01.06.2014 року ОСББ «Білицька, 18» фактично самостійно вело облік електричної енергії, спожитої мешканцями будинку та ОСББ на потреби будинку, а тому відповідач вважає незаконними всі нарахування, здійснені позивачем відповідачеві по вказаному будинку з 01.06.2014 р.

З приводу викладеного судом враховано, що 16.10.2015 р. між ПП «Столичні будинки» та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» було укладено додаткову угоду до договору № 52483 від 04.02.2013 р. про закінчення договірних відносин в частині електропостачання будинку по вул. Білицька, 18. При цьому, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» здійснило коригування вартості електричної енергії на суму 109804,92 грн., виставлену ПП «Столичні будинки» до оплати, що підтверджується протоколом № 642 від 13.11.2015 р.

Поряд з цим, відповідач наголошує на безпідставності включення ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до угоди № 241-15-е нарахувань по будинку по вул. Білицька, 18, та зазначає, що незважаючи на підписання угоди про закінчення договірних відносин та передачі 01.06.2014 р. лічильників будинку по вул. Білицька, 18 від ПП «Столичні будинки» до ОСББ «Білицька, 18», ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не зняло з ПП «Столичні будинки» безпідставні, на думку відповідача, нарахування вартості електричної енергії на суму 63178,28 грн.

Судом при дослідженні зазначених обставин було враховано наступне.

Як встановлено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Поряд з цим, згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч. 4 тієї ж ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Кодексу).

З матеріалів справи слідує, що ПП «Столичні будинки» 20.10.2015 р. було вчинено правочин, а саме - укладено з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» угоду № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором № 52483 від 04.02.2013 р. на постачання електричної енергії, якою сторони визначили умови вказаного правочину, зокрема, в частині розміру заборгованості, яка визнана боржником, строків та графіку її погашення, а також наслідки невиконання боржником умов угоди у вигляді набуття кредитором права вимагати сплати залишку боргу у повному обсязі.

Зазначена угода № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором № 52483 від 04.02.2013 р. на постачання електричної енергії у встановленому чинним законодавством порядку на час вирішення спору у даній справі недійсною визнана не була.

З огляду на викладене, при вирішення спору у даній справі у суду відсутні підстави для залишення умов цієї угоди поза увагою чи перегляду її умов, зокрема, в частині розміру заборгованості, що існувала у відповідача перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» станом на 01.09.2015 р.

Також судом залишено поза увагою посилання відповідача на те, що між ПП «Столичні будинки» та ОСББ «Білицька 20» було укладено акт приймання-передачі розрахункових засобів обліку електричної енергії житлового будинку за адресою: вул. Білицька, 20 в м. Києві станом на 10.07.2016 р., у звязку із створенням в останньому ОСББ, яке з 01.07.2016 р. фактично самостійно вело облік електричної енергії, спожитої мешканцями будинку та ОСББ на потреби будинку, а тому здійснені позивачем після 01.07.2016 р. нарахування відповідачеві в розмірі 75982,55 грн., на думку останнього, є незаконними. При цьому суд виходив з того, що ОСББ у будинку по вул. Білицька, 20 було створено у 2016 році, а борг відповідача по активній електроенергії за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості був зафіксований станом на 01.09.2015 р.

Водночас, судом враховано, що відповідно до протоколу № 642 від 13.11.2015 р. відповідачу було проведено коригування нарахувань товарної продукції в сторону зменшення за травень 2013 року, жовтень 2013 року та період з 10.05.2014 р. по 10.10.2015 р. за адресою: вул. Білицька, 18, в сумі 109804,92 грн. по активній електроенергії та в сумі 0,48 грн. по реактивній електроенергії. Відтак, борг відповідача по активній електроенергії за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості було зменшено на суму 97156,37 грн., оскільки даною угодою борг було зафіксовано станом на 01.09.2015 р.

Водночас, згідно з протоколом № 45 від 29.01.2016 р. відповідачу було проведено коригування нарахувань товарної продукції в сторону зменшення за період з жовтня по грудень 2015 року за адресою: вул. Білицька, 20, на суму 19145,09 грн., проте даний період коригувань не стосується угоди № 241-15-е, якою борг зафіксовано станом на 01.09.2015 р., про що йшлося раніше.

Також з матеріалів справи вбачається, що протоколом № 154 від 25.03.2016 р. відповідачу було проведено коригування товарної продукції в сторону зменшення за період грудень 2014 року - січень 2015 року (який охоплюється угодою № 241-15-е) в сумі 300,91 грн. та за період з листопада 2015 року по січень 2016 року (який не охоплюється угодою № 241-15-е) в сумі 265,40 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується той факт, що за угодою № 241-15-е на час звернення ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з вимогами, викладеними у позовній заяві, заборгованість ПП «Столичні будинки» становила 244851,41 грн. - 97156,37 грн. (протокол № 642 від 13.11.2015 р.) - 300,91 грн. (протокол № 154 від 25.03.2016 р.) = 147394,13 грн. - 16949,25 грн. оплат за спірний період (розмір яких не заперечується сторонами та підтверджується доданими до справи доказами) = 130444,88 грн.

Як зазначалося вище, у подальшому позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовної вимоги про стягнення суми основного боргу у звязку з проведенням зарахування відповідачеві грошових коштів в сумі 2194,94 грн., що становлять переплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, в погашення заборгованості за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості.

Заяву було прийнято судом, у звязку з чим заявлений до стягнення розмір заборгованості відповідача перед позивачем за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості на час вирішення спору становить 128249,94 грн.

Також слід зазначити про відхилення посилань відповідача на порушення позивачем приписів законодавства щодо порядку обліку електричної енергії та виставлення відповідачу до оплати вартості спожитої мешканцями будинків електричної енергії внаслідок неукладення енергопостачальником договорів з кожним наймачем (власником) квартири, оскільки за умовами укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та ПП «Столичні будинки» договору про постачання електричної енергії № 52483 від 04.02.2013 р. житлові будинки з обєктами соціальної сфери та підземним паркінгом секцій № 1 та № 2 по вул. Білицька, 20, а також житлові будинки з обєктами соціальної сфери та підземним паркінгом секцій № 1, № 1А та № 2 по вул. Білицька, 18 були визначені додатком № 4а до договору про постачання електричної енергії № 52483 як обєкти споживача ПП «Столичні будинки», а договір про постачання електричної енергії № 52483 від 04.02.2013 р. визнаний недійсним повністю чи частково не був.

Водночас, позивачем, на спростування тверджень відповідача про здійснення подвійного нарахування вартості спожитої електричної енергії як відповідачеві, так і мешканцям квартир, надано до матеріалів справи копії протоколів № 5 від 17.10.2014 р., № 358 від 25.04.2014 р. та № 264 від 12.06.2015 р. про коригування відповідачеві товарної продукції в бік зменшення в період до укладення угоди № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості.

Також слід зазначити, що за умовами пункту 2.5 укладеного сторонами у справі договору про постачання електричної енергії у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації, відчуження у будь-який спосіб займаного приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки, спожива зобовязаний повідомити постачальника за 20 днів до настання таких змін та надати заяву про розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором, до дня настання вищезазначених змін включно.

Відтак, факт створення у житлових будинках по вул. Білицька, 18 і 20 обєднань співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ) не впливає на обовязок відповідача розрахуватися з позивачем за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості.

Отже, оскільки факт порушення відповідачем зобовязань за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості підтверджений матеріалами справи, позовна вимога ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» про стягнення 128249,94 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просив суд, з урахуванням заяви б/н від 29.05.2017 р. (вх. № 11336/17 від 01.06.2017 р.), стягнути з відповідача 3732,61 грн. 3% річних та 16969,37 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем, становить 3732,61 грн. за період з 26.03.2016 р. до 01.03.2017 р. на суми заборгованості, з урахуванням здійснених позивачем коригувань заборгованості відповідача, а інфляційні втрати нараховані позивачем на ті ж суми заборгованості за той же період у розмірі 16969,37 грн.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом встановлено, що позивачем невірно визначено момент початку прострочення виконання відповідачем зобовязання, виходячи з такого.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 8 угоди № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості, у разі порушення боржником умов цієї угоди вона втрачає чинність у разі прострочення оплати заборгованості понад десять днів від строку, встановленого в п. 2 угоди. При цьому угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та кредитор набуває права вимоги всієї несплаченої частини боргу.

За приписами частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено у п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

До матеріалів справи долучено вимогу позивача від 17.03.2016 р. № 34/4-1688 про сплату всієї суми коштів, що містить відмітку про її отримання відповідачем 23.03.2016 р. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Відтак, прострочення виконання зобовязання відповідача зі сплати залишку боргу за угодою № 241-15-е про реструктуризацію заборгованості розпочалося зі спливом семиденного терміну, передбаченого ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме з 31.03.2016 р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що 3% річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 3669,03 грн. за наступним розрахунком:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
134524.4231.03.2016 - 17.11.20162323 %2558.17
130444.8818.11.2016 - 13.02.2017883 %942.20
128249.9414.02.2017 - 01.03.2017163 %168.66
Поряд з цим, інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 16969,37 грн. за наступним розрахунком:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
31.03.2016 - 17.11..421.09713065.06147589.48
18.11.2016 - 13.02..881.0202621.81133066.69
14.02.2017 - 01.03..941.0101282.50129532.44
За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ПАТ КИЇВЕНЕРГО у даній справі.

Решта доводів учасників процесу та наданих ними до матеріалів справи документів були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків суду не спростовують.

Витрати зі сплати судового збору згідно з приписами ч. 1 ст. 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Столичні будинки» (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Нове шосе, буд. 14, офіс 262-А, код 37588729) на користь Публічного акціонерного товариства КИЇВЕНЕРГО (01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, код 00131305) 128249 (сто двадцять вісім тисяч двісті сорок девять) грн. 94 коп. основного боргу, 3669 (три тисячі шістсот шістдесят девять) грн. 03 коп. 3% річних, 16969 (шістнадцять тисяч девятсот шістдесят девять) грн. 37 коп. інфляційних втрат, 2233 (дві тисячі двісті тридцять три) грн. 33 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 14.06.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна