номер провадження справи 35/48/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.06.2017 Справа № 908/1464/14

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі: головуючий суддя Топчій О.А., суддя Проскуряков К.В., суддя Сушко Л.М.,

при секретарі Соколові А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське про відстрочку виконання рішення суду

у справі № 908/1464/14

за позовом Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора, с. Новобогданівка, Мелітопольський район, Запорізька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське, с. Андріївка, Якимівський район, Запорізька область

про стягнення 500 000, 00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № б/н від 10.02.2017;

від відповідача (заявника) ОСОБА_3, довіреність № 3 від 03.01.2017;

ВСТАНОВИВ:

03.12.2014 року рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/1464/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське () на користь Командитного товариства ОСОБА_4 і компанія Мелітопольського елеватора () суму боргу у розмірі 500 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 10000 грн. Відстрочено виконання рішення до 31.07.2015.

19.01.2015 року на виконання рішення видано відповідний наказ. При видачі наказу помилково зазначили строк для предявлення до 19.01.2015р. (тобто зазначений строк закінчився в день видачі наказу), що унеможливило його предявлення для примусового виконання державному виконавцю.

Ухвалою суду від 12.08.2015 у справі № 908/1464/14 виправлено зазначену описку в наказі.

Ухвалою від 12.08.2015 суд відстрочив виконання рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 у справі № 908/1464/14 до 30.09.2015р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.09.2015 у справі № 908/1464/14 скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 12.08.2015 про відстрочення виконання рішення до 30.09.2015.

Ухвалою від 07.02.2017 заяву Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора вих. № 339 від 09.12.2016 про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання задоволено.

Відновлено пропущений строк для предявлення до виконання наказу господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 у справі № 908/1464/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське () на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора () передплату в розмірі 500 000 грн. та 10000 грн. судового збору з 07.02.2017.

Визначено, що наказ господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 у справі № 908/1464/14 дійсний для предявлення до виконання до 07.02.2020.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.03.2017 у справі № 908/1464/14 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське на ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання у справі № 908/1464/14 залишено без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 у справі №908/1464/14 залишено без змін.

Ухвалою від 24.04.2017 скаргу ТОВ Андріївське на дії державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у справі № 908/1464/14 залишено без розгляду.

07.06.2017 року до господарського суду Запорізької області від ТОВ Андріївське надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду до 01.09.2017.

07.06.2017 року протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вищевказана заява призначена до розгляду колегією суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Топчій О.А., суддя Проскуряков К.В., суддя Сушко Л.М.

Ухвалою від 09.06.2017 заява призначена до розгляду на 19.06.2017 о 14 год. 30 хв.

19.06.2017 року через відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області від заявника надійшли пояснення до заяви про відстрочку виконання рішення суду. У поясненнях заявник зазначає, що погашення заборгованості у даній справі можливо за рахунок збору зернових культур. До пояснень заявником додаються: свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як субєкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року та копія ухвали господарського суду Запорізької області від 06.06.2017 у справі № 908/3340/16 про надання ТОВ Андріївське відстрочки виконання рішення суду від 01.03.2017 у справі № 908/3340/16 у строк до 01.08.2017.

Також, 19.06.2017 через відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області від позивача подані заперечення на заяву про відстрочку рішення суду у справі № 908/1464/14. В обґрунтування заперечень позивач зазначає, що наказ суду поданий на виконання до Якимівського відділу державної виконавчої служби. Відповідачем була надана до виконавчої служби квитанція до прибуткового касового ордеру № 18 від 20.11.2015 на суму 520000,00 грн. як доказ виконання наказу у справі № 908/1464/14, про що винесено повідомлення Якимівським ДВС від 22.03.2017. Отримавши повідомлення від виконавчої служи позивачем подана заява про порушення кримінального провадження за фактом підробки прибуткового касового ордеру до Якимівського РВ ММВ ГУНП в Запорізькій області, яка знаходилась на розгляді і 08.06.2017 за заявою позивача порушено кримінальне провадження № 0000334, про що свідчить повідомлення від 08.06.2017 та витяг з ЕРДР. Позивач зазначає, що зазначений документ є фіктивним. Копія цього документу підписана невстановленою особою, - не зазначено її прізвища, імя та по батькові та посади, і не підписана бухгалтером та касиром підприємства. Як зазначає позивач розрахунки боржником в готівковій формі взагалі не проводились, тим більш в сумі 520000,00 грн. Доказом цього є роздруківка з касової книги підприємства позивача за 20.11.2015, підписана головним бухгалтером і касиром підприємства. Крім того, згідно постанови НБУ від 06.06.2013 № 210, зареєстрованої в Мінюсті 02.07.2013 за № 1109/23641 встановлено граничну суму розрахунків між підприємствами в розмірі 10000 гривень протягом одного дня. Тим самим зазначений розрахунок не міг бути проведений, оскільки заборонений законодавством.

В судовому засіданні 19.06.2017 представник заявника (відповідача, боржника у справі) підтримав заяву про відстрочку виконання рішення на підставах, викладених в заяві, просить надати відстрочку виконання рішення у справі № 908/1464/14 до 01.09.2017.

Представник позивача (стягувача за наказом) заперечує проти задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду, вважає дії відповідача спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

Розглянувши заяву ТОВ Андріївське про відстрочку виконання рішення, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши матеріали та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 по справі № 908/1464/14 виходячи з наступного:

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/1464/14 від 03.12.2014 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське () на користь Командитного товариства ОСОБА_4 і компанія Мелітопольського елеватора () суму боргу у розмірі 500 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 10000 грн. Відстрочено виконання рішення до 31.07.2015.

У відповідності до ст. 116 ГПК України на виконання рішення суду 19.01.2015 видано наказ.

Ухвалою суду від 12.08.2015 у справі № 908/1464/14 виправлено описку в наказі, в частині строку предявлення наказу до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 12.08.2015 суд знову відстрочив виконання рішення суду від 12.08.2015 у справі № 908/1464/14 до 30.09.2015.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Запорізької області від 23.09.2015 про відстрочення виконання рішення суду до 30.09.2015 року скасовано.

Мотивуючи свою правову позицію апеляційна інстанція виходила з наступного: Суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інше.

У подальшому, 09.12.2016 позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою від про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу від 19.01.2015 до виконання, в якій зазначив, що між сторонами була досягнута домовленість про погашення боргу шляхом частини врожаю 2015-2016 років, що підтверджується договором застави майбутнього врожаю насіння соняшнику та гороху від 14.12.2015. Однак оплативши частину заборгованостей по іншим договорам, основний борг за наказом суду від 19.01.2015 року не сплачений. З причин домовленості між сторонами, станом 09.12.2016 наказ по справі до виконання позивачем не предявлявся. По закінченню врожаю відповідач не виконав свої зобовязання. З наведених підстав позивач у строк до 01.08.2016 року не предявив наказ господарського суду Запорізької області про примусове виконання рішення суду до виконавчої служби.

Ухвалою від 07.02.2017 заяву Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора вих. № 339 від 09.12.2016 про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання задоволено.

Відновлено пропущений строк для предявлення до виконання наказу господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 у справі № 908/1464/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське () на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора () передплату в розмірі 500 000 грн. та 10000 грн. судового збору з 07.02.2017.

Визначено, що наказ господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 у справі № 908/1464/14 дійсний для предявлення до виконання до 07.02.2020.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.03.2017 у справі № 908/1464/14 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське на ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання у справі № 908/1464/14 залишено без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 про поновлення пропушеного строку предявлення наказу до виконання у справі № 908/1464/14 залишено без змін.

Обґрунтовуючи неможливість на даний час виконання рішення суду у даній справі, заявник посилається на скрутне фінансове становище підприємства. Зазначає, що відповідно до зареєстрованих видів господарської діяльності підприємство займається тільки вирощуванням сільськогосподарської продукції на землях, орендованих у власників-фізичних осіб. Виконати зобовязання зі своєчасного повернення коштів, зазначає відповідач, він не зміг у результаті загибелі частини врожаю, оскільки погодні умови в попередні 2012 та 2013 роки були несприятливими. В 2014 та 2015 роках відповідач також недоотримав сподіваного врожаю та поніс великі втрати, що підтверджуються висновками Торгово-промислової палати Запорізької області. За результатами 2016 фінансового року отримано значні збитки у розмірі 273,6 тис. грн. (т.2, а.с. 98), що призвело до накопичення кредиторської заборгованості в сумі більше 2 мільйонів гривень, а також заборгованість перед бюджетом в сумі 863,8 тис. грн., яка повинна бути погашена в першочерговому порядку. Якимівським районним відділом державної виконавчої служби відкрито три виконавчих провадження, за якими в примусовому порядку з ТОВ Андріївське стягується загальна сума понад 1300000 грн. На виконання вказаних постанов арештовані кошти на рахунках, та все рухоме та нерухоме майно. Зважаючи на те, що товариство є сільськогосподарським підприємством, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур, заявник не зможе сплатити суму боргу до збору врожаю у серпні-жовтні поточного року. Вище перелічене ускладнює заявнику виконати рішення суду у справі № 908/1464/14 від 03.12.2014 року, та робить його взагалі неможливим до збирання врожаю. З огляду на викладене, заявник просить суд надати відстрочку виконання рішення суду до 01.09.2017 року.

Позивач у справі заперечує проти задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі № 908/1464/14 від 03.12.2014 року, вважає що ці дії відповідача спрямовані на ухилення від виконання рішення суду. Та зазначає наступне: наказ господарського суду Запорізької області поданий на виконання до Якимівського відділу державної виконавчої служби. На стадії виконання рішення відповідачем до виконавчої служби подано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 18 від 20.11.2015 року на суму 520000,00 грн. як доказ виконання наказу у справі № 908/1464/14, про що винесено повідомлення Якимівським ДВС від 22.03.2017 року. Отримавши повідомлення від виконавчої служи позивачем подана заява про порушення кримінального провадження за фактом підробки прибуткового касового ордеру до Якимівського РВ ММВ ГУНП в Запорізькій області, яка знаходилась на розгляді і 08.06.2017 за заявою позивача порушено кримінальне провадження № 0000334, про що свідчить повідомлення від 08.06.2017 та витяг з ЕРДР (т.2 а.с. 125-126). Позивач зазначає, що зазначений документ є фіктивним. Копія цього документу підписана невстановленою особою, - не зазначено її прізвища, імя, по батькові та посади, і не підписана бухгалтером та касиром підприємства. Як зазначає позивач розрахунки боржником в готівковій формі взагалі не проводились, тим більш в сумі 520000,00 грн. Доказом цього є роздруківка з касової книги підприємства за 20.11.2015, підписана головним бухгалтером і касиром підприємства. Крім того, згідно постанови НБУ від 06.06.2013 № 210, зареєстрованої в Мінюсті 02.07.2013 за № 1109/23641 встановлено граничну суму розрахунків між підприємствами в розмірі 10000 гривень протягом одного дня. Тим самим зазначений розрахунок не міг бути проведений, оскільки заборонений законодавством.

Частиною першою статті 45 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Стаття 129 Конституції України та частина перша статті 115 Господарсько процесуального кодексу України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до положень чинного законодавства (п. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст. 115 ГПК України), судові рішення, які набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма фізичними та юридичними особами на всій території України.

Також, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012р. та № 11-рп/2012 від 25.04.2012р. виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом (абзац другий підпункту 7.1 пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

Відповідно до п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Господарське процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Оцінивши вказані заявником обставини, суд зазначає, що і позивач і відповідач є суб'єктами господарської діяльності, тому невиконання зобов'язань в однаковій мірі впливає на матеріальний стан обох підприємств та може бути підставою до понесення ними збитків. Несвоєчасне виконання рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та впливає на його фінансовий стан, що може призвести до негативних наслідків господарської діяльності останнього.

Оскільки законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що наведені заявником підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення, оскільки: по-перше, скрутне фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось обєктивних, незалежних від відповідача обставин, по-друге, після прийняття рішення 03.12.2014 року у даній справі минув вже певний немалий проміжок часу, а саме 2 роки та 6 місяців та за цей проміжок часу відповідач не здійснив жодного платежу, по-третє, заявник не надав доказів на підтвердження того, що впродовж терміну відстрочки поліпшиться його господарська діяльність та фінансове становище.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у нього коштів, оскільки останнім не надано доказів того, що окрім рахунка, відкритого в ПАТ Укрсоцбанк в нього відсутні інші рахунки, відкриті в інших банках.

Як зазначає заявник, основним видом його діяльності є виключно надання послуг у рослинництві (пояснення до заяви про відстрочку, т.2, а.с. 107), в підтвердження цього надає свідоцтво ДПА України № 200095575 від 20.09.2000 року

Проте, суд відхиляє цей факт, оскільки Статутом товариства, затвердженого протоколом № 1 від 23.07.2007р. загальних зборів засновників товариства, який міститься в матеріалах справи (т.1, а.с.30-33), передбачено, що предметом діяльності ТОВ Андріївське є, зокрема, виробництво продукції рослинництва, садівництво та виноградарство, тваринництво, рибальство, виробництво комбікормів, харчова промисловість, хлібобулочна промисловість, мясна промисловість, ремонт та технічне обслуговування сільськогосподарської техніки та автомобілів, будівництво та експлуатація автозаправних станцій, торгівля, транспортно-експедиційні послуги, внутрішні та міжнародні перевезення, та інше. (п. 2.1).

Відповідно до довідки АБ № 574887, виданої 20.12.2012р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1, а.с. 34), ТОВ Андріївське має правовий статус юридичної особи та зареєстрований в державному реєстрі підприємств та організацій України, як субєкт господарської діяльності. Видами діяльності підприємства за КВЕД -2010 зазначено: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів.

Зазначені дані щодо субєкта підприємницької діяльності були внесені 01.09.2000р.

Таким чином, вирощування сільськогосподарських культур є не єдиним напрямком діяльності підприємства, проте відповідачем не надано суду належних доказів того, що внаслідок вказаних ним обставин фінансовий стан підприємства погіршився настільки, що виконання зобов'язання є об'єктивно неможливим.

Судом не приймаються до уваги й посилання відповідача на те, що очікуваної суми від реалізації врожаю, збір якого відбудеться до вересня 2017 року, відповідно до Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року, буде достатньо для виконання рішення суду у даній справі на суму 510000 грн., оскільки останнім не надано суду жодних доказів, які б свідчили, що після збору врожаю у нього буде фінансова можливість для погашення боргу перед позивачем у справі 908/1464/14, у урахуванням інших зобовязань та відстрочок, які йому надані по іншім справам, у т.ч. у справі 908/3340/16.

Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Заявником не надано жодного документа, на підтвердження тяжкого фінансового стану ТОВ Андріївське з 2014 по 2017 року, а саме фінансовий звіт підприємства, баланс, кошти на рахунках у банках, тощо.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю Андріївське, посилаючись на конкретні обставини не довів суду їх винятковість та не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення винесеному ще наприкінці 2014 року

Згідно статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача, так і заперечення відповідача.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі Чіжов проти України (заява № 6962/02) Європейський суд зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконати, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії статті 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

За таких обставин, суд вважає, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав, які свідчать про винятковість випадку та неможливість виконання рішення суду або роблять його неможливим з 2014 року по сьогодення, а також враховуючи фінансовий стан обох сторін, матеріальний інтерес позивача, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та невиконанням останнім рішення суду з 2014 року, з урахуванням наявних інфляційних процесів в економіці держави, у звязку з чим, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 у справі № 908/1464/14.

Керуючись ст. ст. 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське про відстрочку виконання судового рішення від 03.12.2014 у справі № 908/1464/14 відмовити.

Головуючий суддя О.А. Топчій

Суддя К.В. Проскуряков

Суддя Л.М. Сушко