КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/12181/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Найченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015

у справі № 910/12181/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання договору укладеним

за участю представників сторін:

від позивача: Волощук П.Ю., довіреність №213 від 22.12.2016

від відповідача: Безпалюк О.Л., довіреність №14-72 від 14.04.2017

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання договору укладеним.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем на адресу відповідача був направлений проект договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (згідно Типового договору, затвердженого Постановою НКРЕ №228 від 07.03.2013), від підписання якого Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовилось. Враховуючи вимоги Господарського кодексу України, Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», та беручи до уваги відмову відповідача від підписання договору, відсутність оформленого відповідачем протоколу розбіжностей, позивач відповідно до ст. 179, 181, 184,187 Господарського кодексу України просить визнати договір укладеним в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/12181/15 позов задоволено частково. Визнано укладеним Договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України на умовах визначених у резолютивній частині даного судового рішення з моменту набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/12181/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову про визнання договору укладеним, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №910/12181/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ільєнок Т.В., судді - Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л. та призначено розгляд справи на 22.09.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 провадження у справі №910/12181/15 було зупинено до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №826/14779/15 Окружним адміністративним судом міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.04.2017 у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді (судді-доповідача) Ільєнок Т.В. у зв'язку з досягненням 65-річного віку для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А,, судді: Дикунська С.Я., Мальченко А.О., зобов'язано сторін повідомити про обставини, які стали підставою для зупинення провадження у справі та призначено до розгляду на 24.05.2017.

У судовому засіданні 24.05.2017 представник позивача повідомив суд про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки Окружним адміністративним судом міста Києва 27.11.2015 прийнято постанову у справі №826/14779/15, якою в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 (яка набрала законної сили з моменту її проголошення), постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 27.11.2015 у справі №826/14779/15 скасовано. Позовну заяву Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕ від 07.03.2013 №228 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України», залишено без розгляду. Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для подальшого зупинення провадження у даній справі.

23.05.2017 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання №Др007.2-СК-7208-0517 від 22.05.2017 (вх. №09-11/9159/17) позивача про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору, оскільки постанова НКРЕ від 07.03.2013 №228 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України», якою затверджено форму договору, про укладення якого пред'явлено позов, втратила чинність 27.11.2015 у зв'язку з набранням чинності постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем». Дослідивши доводи, на які посилається позивач в клопотанні про припинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

З системного аналізу ст. 101 ГПК України вбачається, що перегляд апеляційним судом рішення у справі здійснюється на підставі наявних у ній доказів чи додатково поданих доказів, які сторона з об'єктивних та поважних причин не змогла подати до суду першої інстанції, однак які існували на момент розгляду справи чи винесення судом рішення. Відтак обставини, які виникли пізніше, ніж оскаржуване рішення у даній справі та які не могли бути відомими суду першої інстанції при прийнятті 20.07.2015 року оскаржуваного рішення, та відповідні документи на підтвердження вказаних обставин, не можуть бути прийняті апеляційним судом під час перегляду рішення суду першої інстанції. Аналогічне роз'яснення надано у п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» від 17.12.2011 року №7, де зазначено, що ст. 104 ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості) інших обставин, якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи те, що постанова НКРЕ від 07.03.2013 №228 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України», втратила чинність 27.11.2015, тобто вже після винесення Господарським судом міста Києва оскаржуваного рішення 20.07.2015 року у даній справі, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, не може досліджувати та надавати юридичну оцінку обставинам, які не існували на момент винесення даного рішення і які не були предметом дослідження судом у даній справі, а тому наведені позивачем обставини не є підставами для припинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 розгляд справи був відкладено 07.06.2017.

У судовому засіданні 07.06.2017 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/12181/15 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову про визнання договору укладеним.

Представник позивача у судовому засіданні 07.06.2017 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 залишити без змін.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у 2004 році здійснило будівництво підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівска Синельниківського району Дніпропетровської області. Газопровід було підведено від с.Роздори.

Відповідно до акту Державної технічної комісії готовності закінченого будівництвом об'єкта експлуатації від 27.08.2004 року ВАТ «Дніпропетровськгаз» (правонаступником якого є - ПАТ «Дніпропетровськгаз», позивач у справі) було прийнято в експлуатацію ділянку газопроводу с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області загальною протяжністю 9,912 км.

Судом досліджено, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» є суб'єктом господарювання, основними видами діяльності якого є постачання та розподіл природного газу за регульованим тарифом, які проводяться на підставі виданих ліцензій: Ліцензія серії АВ № 527256 від 13.08.2010 р. на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ; Ліцензія серії АЕ № 295530 від 24.03.2015 р. на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ; Ліцензія серії АВ № 527257 від 13.08.2010 р. на постачання природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; Ліцензія серії АЕ № 295531 від 24.03.2015 р. на постачання природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» оператор Єдиної газотранспортної системи України (далі - оператор) - газотранспортне підприємство, на яке рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, покладено функції оперативно-диспетчерського управління з видобутку, транспортування, зберігання та розподілу природного газу з метою забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України;

Функції оператора Єдиної газотранспортної системи України закріплюються за суб'єктом господарювання, засновником та власником якого може бути виключно держава, у тому числі через Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», або (у разі створення спільного підприємства) держава, у тому числі через Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (володіння не менше 51 відсотком корпоративних прав).

Таким чином, відповідно до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є оператором Єдиної газотранспортної системи України, а саме -побудованого підвідного газопроводу від ГРС ВАТ «Укрнафта» до с с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області.

З метою впорядкування належного використання позивачем газорозподільних мереж, власником яких є ПАТ НАК «Нафтогаз України», листом від 17.02.2015 вих. № 11/3-0060 (а.с. 23) позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, як такого, що не потребує передачу таких мереж на баланс позивача, що відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» заборонено.

Відповідач на зазначений вище лист відповіді не надав. Про результати розгляду проекту договору не повідомив, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що 01.01.2013 набули чинності зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу». Оскільки відповідач є власником складових ЄГТСУ та, при цьому, не є газотранспортним або газорозподільним підприємством, за положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 71 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», він має укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію складових газотранспортної системи.

Зазначений договір укладається відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання енергетики України від 07.03.2013 № 228 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)».

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 187 ГК України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Законом України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» від 22.06.2012, який набрав чинності 01.01.2013, було доповнено Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» статтею 71, положеннями якої, передбачено, що власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами (частини 4 та5).

Оскільки відповідач є власником складових ЄГТСУ та, при цьому, не є газотранспортним або газорозподільним підприємством, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно положень вищенаведеного законодавства відповідач зобов'язаний укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством відповідний договір про експлуатацію складових газотранспортної системи.

Частиною 3 ст. 184 ГК України визначено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, Типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 07.03.2013 № 228 (яка була чинна на момент розгляду справи в господарському суді першої інстанції) затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, запропонований позивачем до укладення відповідачу договір на експлуатацію складових ЄГТСУ відповідає умовам Типового договору на експлуатацію складових ЄГТСУ (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 07.03.2013 № 228 (чинна на момент розгляду справи в господарському суді першої інстанції).

Заперечення відповідача щодо позову з тих підстав, що в проекті договору встановлена ціна, яка самовільно визначена позивачем, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки питання узгодження ціни відповідач повинен був розглянути на стадії укладання договору та в разі непогодження з нею, викласти свої зауваження у протоколі розбіжностей згідно з ч. 4ст. 181 ГК України. Проте протоколу розбіжностей відповідач не складав. Жодних доказів щодо необґрунтованості вказаних цін відповідач суду не надав.

Так, за умовами п. 2.4 та п. 2.5 договору, зокрема, фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт); остаточний розрахунок здійснюється після підписання акта наданих послуг.

Проведення визначених в договорі видів робіт та їх періодичність передбачено в Порядку технічного огляду, обстеження, оцінки та паспортизації технічного стану, здійснення запобіжних заходів для безаварійного експлуатування систем газопостачання, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24.10.2011 р. № 640.

Колегія суддів зазначає, що у рішенні про спонукання укласти договір викладаються зокрема умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині. Якщо ж умови (пункти) поданого позивачем проекту договору судом прийнято лише в певній частині, то решта умов (пунктів), до яких вносяться зміни порівняно з проектом, викладається в резолютивній частині судового рішення;

Згідно ч.2 ст. 187 Господарського кодексу України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що Господарським судом міста Києва правомірно при задоволенні позову внесено зміни у п. 6.1 договору, а саме, зазначено, що спірний договір набирає чинності з дня набрання даним судовим рішенням законної сили та діє до 31.12.2018 р.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду міста Києва про наявність підстав для задоволення заявленого позову та визнання договору укладеним.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/12181/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/12181/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/12181/15 залишити без змін.

3. Справу №910/12181/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко