КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 925/262/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Ткаченка Б.О.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Романовій Ю.М.

за участю представників

від позивача: Шляпін О.Ю. за дов. № 4 від 03.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3 за дов. № б/н від 29.05.2017р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи- підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2017 р.

у справі № 925/262/17 (суддя: Пащенко А.Д.)

за позовом Комунального підприємства "Теплоко"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 7178, 32 грн.

Постанова приймається 07.06.2017р. у зв»язку з оголошенням в судовому засіданні 30.05.2017р. перерви відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення з неї 7178 грн. 32 коп., зокрема 5776 грн. 42 коп. основного боргу за спожиту в період з 01.05.2014 по 31.12.2016 теплову енергію та спожиті в цей же період послуги з технічного обслуговування внутрішньо- будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення нежитлових приміщень АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (розширення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1") по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4 на праві приватної власності та не використовується для проживання, 167 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань, 12 грн. 12 коп. три проценти річних та 1222 грн. 76 коп. пені за прострочення сплати основного боргу в період з 20.04.2016 по 20.12.2016.

Рішенням Господарського Черкаської області від 12.04.2017р. у справі № 925/262/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище 5776 грн. 42 коп. основного боргу, 167 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань, 12 грн. 12 коп. три проценти річних, 1222 грн. 76 коп. пені, 1600 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа - підприємць ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2017р. у справі № 925/262/17 в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2017р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 було прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 30.05.2017р.

29.05.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником позивача був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2017р. у справі № 925/262/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 30.05.2017р. було оголошено перерву до 07.06.2017р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору міни квартири від 07.08.2008 з ОСОБА_5 та придбала квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2005 із продавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і вказані квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 станом на момент розгляду справи належать ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Рішенням виконкому Монастирищенської міської ради від 26.05.2011 № 91 квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 виведені із житлового фонду та зобов'язано ОСОБА_4 заключити договори з комунальними службами.

Відповідно до Робочого проекту, розробленого ПМП "Політехнік" у 2008 році на замовлення ОСОБА_4 та виходячи з технічних умов, виданих позивачем на встановлення приладу обліку, відповідачем виконано роботи по частковому демонтажу існуючої системи опалення квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2. Так, згідно з Робочим проектом "після спрямлення стояків опалення в приміщенні магазину залишається 15 метрів трубопроводів діаметром 27 мм. Після спрямлення трубопроводів рушниковисушувачів в магазині залишається 6 метрів металопластикових трубопроводів діаметром 20 мм. Розрахункові сумарні втрати тепла ізольованих трубопроводів магазину складають 362 Вт/год." "Максимальне теплове навантаження приміщення складається з навантаження від втрат теплової енергії в ізольованих стояках та максимального теплового навантаження опалювальних приладів".

17.08.10 інспекція Держархбудконтролю у Черкаській області надала дозвіл ОСОБА_4 на виконання будівельних робіт, підрядником яких є ПМП "Політехнік", з реконструкції квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 під магазин роздрібної торгівлі відповідно до проектної документації, розробленої ТОВ "Уманьбудпроект" та затвердженої 07.08.09.

Позивач листами від 01.06.12 вих. № 296 та від 09.10.12 вих. № 583 надіслав відповідачу проекти договорів № 16-ТО від 29.05.12 "Про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання і водовідведення" та № 16-ТІ від 09.10.12 "Про надання послуг з централізованого опалення" на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для їх укладення та повернення одного екземпляру підписаного договору. Однак відповідач відповіді на них не надав, підписаних договорів позивачу не повернув, розбіжностей чи зауважень до змісту правочинів не направив.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 925/869/14 із фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 стягнуто на користь дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" основний борг за надані послуги, інфляційні та 3% річних по 15 квітня 2014 року.

Вказане рішення суду, залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 квітня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 11 червня 2015 року.

Згідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В період з 01.05.2014 по 31.12.2016 в нежитлові приміщення АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 позивачем фактично поставлялася теплова енергія та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, тому за відсутності укладених договорів зобов'язання відповідача виникають на підставі дії закону.

Теплова енергія подавалась позивачем у будинок АДРЕСА_1 протягом опалювальних сезонів 2014 - 2016 років відповідно до розпоряджень Монастирищенської районної державної адміністрації від 14.10.2014 № 108, від 06.10.2015 № 86, рішень виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 26.03.2014 № 93, від 30.09.2015 № 107, від 28.09.2016 № 104, від 30.11.2016 № 133 щодо затвердження тарифів, постанов НКРЕКП щодо тарифів на теплову енергію. Також подача теплової енергії у будинок № 130 підтверджується актами про відпускання теплової енергії позивачем іншим особам-споживачам цього будинку, зокрема ТВБВ "Ощадбанк".

Позивач направляв відповідачу рахунки на оплату за надану теплову енергію та послуги, завірені копії рахунків. Докази їх надіслання знаходяться у матеріалах справи, відповідач їх наявність та надіслання позивачем не заперечила та не спростувала.

Отже, станом на 01 січня 2017 року відповідач заборгувала позивачу за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування мереж кошти в сумі 5776 грн. 42 коп. за період з 01.05.2014 по 31.12.2016.

Статтями 11, 16, 177, 360 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є зокрема комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктами 1 частини 1 та пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання", яким регулюються відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії в Україні, визначено обов'язок споживача здійснювати щомісячно оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Верховний Суд України у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 вказав, що споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Листами Мінрегіону України від 05.06.2012 № 8/10-1535-12 та від 24.06.2016 № 8/9-2075-16 було роз'яснено, що квартири, які обладнані під магазини у багатоквартирних житлових будинках і не від'єднані у встановленому законом Порядку від централізованого опалення, то їхні власники таких магазинів зобов'язані оплачувати вартість спожитої теплової енергії, яка віддається існуючими стояками будинкової системи опалення.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено і належними доказами підтверджено факт надання відповідачу теплової енергії і послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення на загальну суму 5776 грн. 42 коп. Відповідач повідомлені позивачем обставини, не спростувала та не надала суду належні і допустимі докази належного виконання нею своїх зобов'язань щодо їх оплати.

Згідно частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки строк оплати відповідачем спожитих послуг Законом не встановлений, а договір відсутній, тому строк оплати повинен визначатися за правилами частини 2 статті 530 ЦК України, виходячи із поданих позивачем доказів надіслання відповідачу щомісяця рахунків на оплату спожитих послуг, які є вимогами про оплату послуг в розумінні вказаної норми, у зв'язку з чим у відповідача виникло вказане в розрахунку позивача прострочення оплати фактично спожитої теплової енергії та послуг.

А тому, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення основного боргу в сумі 5776 грн. 42 коп.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 1222 грн. 76 коп. нараховану на підставі статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" та нарахував на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення сплати боргу інфляційні нарахування в сумі 167 грн. 02 коп., 3 проценти річних в сумі 12 грн. 12 коп. від простроченої суми боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 10 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вказано, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги повинна сплачуватися пеня у встановлених законом чи договором розмірах.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності:

сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території;

за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. Підписаний сторонами договір відсутній, отже інший розмір пені угодою сторін не встановлений.

Слід зазначити, що позивачем враховано вимогу частини 6 статті 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому на думку колегії суддів позивачем обґрунтовано та правомірно нарахована пеня в сумі 1222 грн. 76 коп.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 викладена правова позиція про те, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення 167 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань та 12 грн. 12 коп. три проценти річних підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 80 ГПК України, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що приміщення квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не використовуються для проживання в них, тобто вони використовуються не як житлове приміщення, і вказане підтверджується також в поданому відповідачем Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.11.2016, складеному Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, в якому вказано, що перевірено об'єкт "Реконструкція квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2" та встановлено, що за вказаною адресою знаходиться об'єкт незавершений будівництвом, на момент перевірки будівельні роботи не здійснювалися, об'єкт не експлуатувався. Тобто із названого акту Держархбудінспекції вбачається, що приміщення не використовується для проживання і відповідач доказів на підтвердження фактичного проживання в названих квартирах суду не подала. Сам по собі факт державної реєстрації квартир за фізичною особою ОСОБА_4 не може бути підтвердженням використання приміщення для проживання.

Статтею 52 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Тобто, із змісту вказаної норми вбачається, що для покладення на фізичну особу - підприємця відповідальності за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, не має значення, що право власності зареєстроване на ОСОБА_4 як фізичну особу, тим більше, що відповідно до частини 1 статті 325 ЦК України суб'єктом права власності може бути фізична особа, а не фізична особа - підприємець.

А отже, не має підстав для припинення провадження у справі та таке клопотання відповідача є безпідставним та необґрунтованим.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2017р. у справі № 925/262/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2017р. у справі № 925/262/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/262/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Б.О. Ткаченко

Л.Г. Смірнова