Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

14 червня 2017р. справа №927/529/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут»,

юридична адреса: вул.Любецька,68, м. Чернігів,14021,

адреса для листування: проспект Миру, 53, м. Чернігів,14021.

До відповідача: Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної

адміністрації, вул. Воскресінська, 17, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

про стягнення 16 411грн 93 коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1/1337 від 30.06.2016

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позовом про стягнення з відповідача 14523,45грн боргу за поставлений природний газ згідно договору №1141035GOFBB017 від 25.01.2017 за період січень-лютий 2017 року, 567,91грн втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції за період з 01.02.2017 по 30.04.2017, 131,82грн 3% річних за період з 10.02.2017 по 31.05.2017, 1188,75грн пені за період з 10.02.2017 по 31.05.2017.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №40 від 02.06.2017

До початку судового засідання від відповідача надійшов лист № 879 від 08.06.2017, в якому останній зазначив, що в Управлінні соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації заборгованість перед ТОВ «Чернігівгаз збут» за отриманий газ станом на 01.06.2017 становить 14523,45грн, кошти на оплату за постачання природного газу надходять з Державного бюджету України, власних коштів управління немає. При надходженні бюджетних коштів на рахунок управління (за відповідним призначенням) заборгованість перед ТОВ «Чернігівгаз збут» буде погашено в повному обсязі. Відповідач наполягає, що зміна часових рамок отримання коштів в межах відповідних кошторисних призначень лежить поза межами компетенції управління. Ситуацію, що склалась з фінансування управління, відповідач оцінює як форс-мажор, а відтак просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника відповідача у судовому засіданні.

Суд зясував думку присутнього представника позивача щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача в судовому засіданні. Представник позивача зауважив, що справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника, оскільки це є правом сторони відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з інформацією отриманою з офіційного сайту Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (http://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) значиться Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації, ідентифікаційний код 03196015, місцезнаходження вул. Воскресінська, 17, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, 16703.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2017 надав клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2017 надав клопотання №Сrz0071-CK-28-68-0617 від 13.06.2017 про залучення додаткових документів до матеріалів справи. Суд задовольнив клопотання позивача залучивши подані документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.06.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 25.01.2017 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як споживачем) було укладено договір №1141035GOFBB017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів.

У преамбулі вказаного договору сторони зазначили, що публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», далі оператор ГРМ, з яким споживач уклав договір розподілу природного газу: ПАТ «Чернігівгаз». Договір розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ укладено на підставі заяви приєднання №0942035GOFBB017 від 01.01.2017.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем ДК 021:2015 КОД 09123000-7- природний газ (далі - газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з умовами договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2017 до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ XI договору).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору плановий обсяг газу до 1,568тис.куб.м.: у січні 0,810, у лютому 0,600, у березні 0,158.

Згідно з п.2.3 договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п.4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених у заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

За умовами п.2.9 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

п.2.9.1 за підсумками розрахункового періоду споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

п.2.9.2 на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

п.2.9.3 споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У п.3.2 договору сторони встановили, що ціна за 1000куб.м природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить 8926,24грн за 1000куб.м., в т.ч. ПДВ 20%.

Загальна сума договору складає 13996,34грн, в т.ч. ПДВ. (п. 3.3 договору).

27.02.2017 року сторонами укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №1141035GOFBB017 від 25.01.2017, у п.1 якої сторони визначили річний плановий обсяг газу до 3,132 тис.куб.м.; планові обсяги постачання газу по місяцях січень 0,810тис.куб.м., лютий 0,900 тис.куб.м., березень 0,400 тис.куб.м., жовтень 0,200 тис.куб.м., листопад 0,261 тис.куб.м., грудень тис.куб.м. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить 10267,44грн за 1000 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%. Загальна сума договору складає 31071,25грн в т.ч. ПДВ.

Пунктом 2 додаткової угоди від 27.02.2017 сторони погодили, що дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання і поширює свою дію на відносини між сторонами з 01.02.2017 по 31.12.2017 в частині постачання газу, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. договору на постачання природного газу, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (п.3.5 договору №1141035GOFBB017 від 25.01.2017).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ у січні-лютому 2017 на загальну суму 18319,09грн: в січні 2017 в обсязі 0,81тис.куб.м. згідно акту приймання-передачі природного газу №ЧР300000107 на суму 7230,25грн, в лютому 2017 в обсязі 1,08тис.куб.м. згідно акту приймання-передачі природного газу №ЧР300002210 на суму 11088,84грн, які підписані сторонами та скріплені їх печатками (а.с.13-14).

Від відповідача не надходило заперечень щодо обсягу та вартості отриманого природного газу у січні-лютому 2017 року.

Згідно з п.4.1 договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

У п.4.2 договору сторони зазначили, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

п..4.2.1 договору 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

п.4.2.2 у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу.

п.4.2.3 остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Таким чином, відповідач мав розрахуватись за поставлений позивачем у січні 2017 природний газ до 10.02.2017, у лютому 2017 до 10.03.2017.

Як свідчать матеріали справи, відповідач за отриманий природний газ розрахувався частково сплативши 3795,64грн, які надійшли на рахунок позивача, що підтверджується копіями виписок з банківського рахунку від 18.04.2017 і 12.05.2017, та враховані постачальником в часткову оплату спожитого відповідачем у лютому 2017 року природного газу.

Заборгованість відповідача на день розгляду справи становить 14523,45грн, що підтверджується матеріалами справи та відповідачем.

25.04.2017 позивачем на адресу відповідача направлено претензію та акт звіряння взаємних розрахунків. Відповіді на претензію та підписаного відповідачем акту звіряння взаємних розрахунків на час розгляду справи позивачу не надходило.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За таких обставин, борг в сумі 14523,45грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 567,91грн втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції за період з 01.02.2017 по 30.04.2017, 131,82грн 3% річних за період з 10.02.2017 по 31.05.2017.

Дослідивши подані позивачем розрахунки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 131,82грн підлягають задоволенню. Заявлена позивачем до стягнення сума втрат внаслідок інфляційних процесів підлягає задоволенню частково, в сумі 566,91грн, внаслідок допущення позивачем при обрахунку арифметичної помилки.

Згідно з п.6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Позивач просить стягнути з відповідача 1188,75грн пені за період з 10.02.2017 по 31.05.2017.

Дослідивши поданий розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 1188,75грн.

Доводи відповідача щодо несвоєчасності надходження бюджетних асигнувань, за рахунок яких останнім мають бути компенсовані витрати позивача, судом до уваги не можуть бути прийнятними, так як відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобовязання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлює, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (від 18.10.2005) та у справі «Бакалов проти України» (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року, - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, за поставлений природний газ в повній сумі не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення боргу у сумі 14523,45грн, пені у сумі 1188,75грн, втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у сумі 566,91грн та 3% річних у сумі 131,82грн.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1599,90грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 625, 627, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації (вул. Воскресінська, 17, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ідентифікаційний код 03196015) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (вул.Любецька, 68, м. Чернігів, ідентифікаційний код 39576385) 14523грн 45коп. боргу, 1188грн 75коп. пені, 566грн 91коп. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, 131грн 82коп. 3% річних та 1599грн 90коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 16.06.2017р.

Суддя Н.Ю.Книш