донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.06.2017р. справа № 905/144/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівТатенко В. М., Зубченко І. В., Ломовцева Н. В.
за участю представників сторін:
від прокуратури: від позивача:Хряк О. О. - службове посвідчення Не з'явився
від відповідача:Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення Господарського судуДонецької області
від27.03.2017р.
по справі№ 905/144/17 (суддя: Мальцев М. Ю.)
за позовомВ. о. керівника маріупольської місцевої прокуратури № 1, м. Маріуполь, Донецька область в інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 37' 217,48 грн, розірвання договору оренди та зобов'язання демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами

В С Т А Н О В И В:

В. о. керівника маріупольської місцевої прокуратури № 1, м. Маріуполь, Донецька область в інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область (далі - «Позивач») звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область (далі - «Відповідач») про стягнення 37' 217,48 грн, розірвання договору оренди та зобов'язання демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.03.2017р. у справі № 905/144/17 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область (ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область () заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, які перебувають у комунальній власності, яка виникла протягом періоду з 10.07.2015р. по 10.11.2016р. на підставі Договору № 15 від 17.07.2014р. в розмірі 37' 217,48 грн.

Розірвано договір № 15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 17.07.2014р., укладений між Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5.

Зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область (ЄДРПОУ НОМЕР_1) здійснити демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами у кількості 10 одиниць, розташованих у АДРЕСА_1; 2. АДРЕСА_2; 3. АДРЕСА_3; 4. АДРЕСА_4; 5. АДРЕСА_5; 6. АДРЕСА_6; 7. АДРЕСА_7; 8. АДРЕСА_8; 9. АДРЕСА_9; 10.АДРЕСА_10, після набрання цим рішенням законної сили на протязі 40 календарних днів.

Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область (ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Прокуратури Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область () витрати по сплаті судового збору в сумі 4' 134,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 27.03.2017р. у справі № 905/144/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в. о. керівника маріупольської місцевої прокуратури № 1 інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що судом першої інстанції не було застосовано до правовідносин, що склалися між сторонами, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - «Закон про тимчасові заходи»), приписами якого скасовано, на період проведення антитерористичної операції, орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Так, відповідач вважає, що укладений між сторонами у цій справі договір має ознаки договору оренди та підпадає під правове регулювання ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». Відтак, з огляду на приписи ст. 7 Закон про тимчасові заходи Відповідач боргу перед Позивачем не має.

Зазначений факт, на думку відповідача, не був прийнятий до уваги судом першої інстанції, що свідчить про незаконність спірного рішення та відсутність обставин, які б надавали правові підстави як для стягнення неіснуючої заборгованості, так і розірвання договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

09.06.2017р. на електронну адресу Донецького апеляційного господарського суду від Маріупольської місцевої прокуратури надійшов відзив № 84-203-16 від 08.06.2017р. на апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу з тих мотивів, що у ньому викладені, просив залишити апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 - без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 27.03.2017р. у справі № 905/144/17 - без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, поважність причин не явки суду не повідомили.

Втім, 14.06.2017р. до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 надійшла заява про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення зазначеної заяви відповідача.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Так, за для забезпечення дотримання вимог процесуального законодавства, апеляційна інстанція відмовляє відповідачу в задоволенні заяви про припинення провадження у справі, оскільки на момент прийняття спірного рішення судом першої інстанції предмет спору між сторонами існував, що виключає можливість застосування в даному випадку приписів пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Окрім того, 14.06.2017р. на електронну адресу суду від Виконавчого комітету Маріупольської міської ради надійшла заява № 31.6.2-38038-31.8.1 від 14.06.2017р. про відмову від позову, у задоволенні якої судом відмовлено, оскільки таке питання вирішується під час розгляду справи судом першої інстанції.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників Позивача та Відповідача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2014р. між Сторонами був укладений договір № 15 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів (далі - «Договір про рекламу»), пунктом 1.1 якого встановлено, що на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 16.07.2014 № 294 "Про розгляд звернень суб'єктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя", Позивач надає Відповідачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів, а останній приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору про рекламу місця розташування рекламних засобів, які надаються Позивачем в тимчасове платне користування Відповідачу, зазначені в Додатку 1 до цього Договору, який невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідач на підставі п. 2.3.15 договору зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування місцями розташування рекламних засобів в порядку та в строки, обумовлені цим Договором.

За умовами п. 3.2. договору розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданими в користування Розповсюджувачу, становить 4806,34грн. в місяць.

Відповідно до п. 7.4 Договору про рекламу за наявності підстав, передбачених п. 7.2 цього договору, Позивач одночасно з вимогою про розірвання цього договору може вимагати від Розповсюджувача демонтувати спеціальні конструкції зовнішньої реклами і повернення місць розташування рекламних засобів, наданих в користування останньому. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно додаткової угоди №1 від 17.07.2015р. до Договору про рекламу сторони вирішили, що розрахунок плати, від якої звільняється Відповідач зовнішньої реклами у зв'язку з розміщенням соціальної реклами протягом 2014р., наведений у додатку 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданих в користування Відповідачу зовнішньої реклами, становить 4' 558, 01 грн в місяць з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2014 року, згідно з додатком 1 додаткової угоди.

Загальна сума Договору про рекламу за п'ять років з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2014р. становить 273' 480,72 грн., згідно з додатком 1 додаткової угоди.

Згідно додаткової угоди №2 від 07.12.2015р. до Договору про рекламу сторони вирішили, що розрахунок плати, від якої звільняється Відповідач зовнішньої реклами у зв'язку з розміщенням соціальної реклами протягом 2015 року, наведений у додатку 1, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди.

Розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданих в користування Відповідачу зовнішньої реклами, становить 4' 064,83 грн. в місяць з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2015 року, згідно з додатком 1 цієї додаткової угоди.

Загальна сума Договору за п'ять років з урахуванням розміщення соціальної реклами протягом 2015р. становить 243' 889,95 грн., згідно з додатком 1 цієї додаткової угоди.

Договір та додатки до останнього підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору щодо внесення плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій розміщення зовнішньої реклами Виконавчий комітет Маріупольської міської ради звернувся до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з претензією № 52 від 29.11.2016р., в якій просить погасити заборгованість за спірним Договором.

Оскільки претензія була залишена відповідачем без відповіді, а обов'язок зі внесення плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій розміщення зовнішньої реклами виконаний не був, в. о. керівника маріупольської місцевої прокуратури звернувся в інтересах Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до Господарського суду Донецької області з цим позовом.

За розрахунком позивача, внаслідок порушення договірних зобов'язань протягом періоду з 10.07.2015р. по 10.11.2016р. у відповідача виникла заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення зовнішньої реклами у розмірі 37' 217,48 грн., що підтверджується розрахунком департаменту фінансів Маріупольської міської ради.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати вищенаведеної заборгованості відповідачем не надано. В матеріалах справи такі докази також не містяться.

Оскільки Позивач довів факт порушення Відповідачем зобов'язань за Договором, щодо своєчасної оплати за тимчасове користування місцями розміщення зовнішньої реклами у розмірі 37' 217,48 грн. - висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в межах даної справи є законним та обґрунтованим.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо звільнення відповідача від оплати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальних рекламних конструкцій зовнішньої реклами на підставі Закону Про тимчасові заходи, оскільки за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір не є договором найму (оренди), а приписи статті 7 зазначеного вище Закону не поширюють свою дію на правовідносини сторін.

Як встановлено частиною першою статті 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року передбачено, що місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Згідно п. 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Типових правил.

Відповідно до п. 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Плата за користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється на договірних засадах з його власником, що саме було передбачено за умовами пунктів 3.1-3.11 Договору №15 від 17.07.2014р. між позивачем та відповідачем.

Згідно до вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 626 та 629 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм матеріального права та умов договору, укладеного між сторонами у справі, яка розглядається, дає підстави для висновку, що відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, оскільки розміщення зовнішньої реклами проводиться за окремою процедурою, відмінною від процедури передачі в оренду комунального майна, на підставі дозволів, що надаються виконавчим комітетом відповідних рад у порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України; договір на тимчасове користування такими місцями укладається без проведення конкурсів, а сам об'єкт - місця розташування рекламних засобів -площа зовнішньої поверхні будівлі або споруди, елемента вуличного обладнання тощо - не входить до переліку об'єктів оренди, визначеного у статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Отже, відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормами Закону України «Про рекламу», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами» від 29 грудня 2013 року № 2067, а питання щодо правових наслідків порушення зобов'язання та відповідальності за його порушення унормовано загальними положеннями цивільного законодавства і не потребує субсидіарного застосування норм про оренду комунального майна в цій частині.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. по справі № 905/544/15 за участі тих-самих сторін, що й у справі, яка розглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Окрім того, суд апеляційної інстанції також визнає законним висновок Господарського суду Донецької області про обґрунтованість позовних вимог, щодо наявності підстав для розірвання спірного договору, та як наслідок - наявністю правових підстав для повернення розповсюджувачем зовнішньої реклами місць тимчасового розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, які перебувають у комунальній власності - їх власнику. Адже таке право встановлено Сторонами у п.п 7.2.2 та 7.4 Договору.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою, відповідно до приписів ст.. 49 ГПК України, відносяться на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь, Донецька область - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 27.03.2017р. у справі № 905/144/17 - залишити без змін.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: І. В. Зубченко

Н. В. Ломовцева

Надруковано 6 примірників:

1 - прокуратурі;

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - до справи;

1 - ГСЗО;

1 - ДАГС.