ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа № 917/353/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1595 П/1-42) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року у справі №917/353/17

за позовом ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України, вул. Полтавський шлях, 81, м. Карлівка, Полтавська обл.,

до Климівської сільської ради, с. Климівка, Карлівський р-н, Полтавська обл.,

про стягнення 122 399,90 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року у справі №917/353/17 (суддя Семчук О.С.) позов задоволено повністю; стягнуто з Климівської сільської ради на користь ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України 122399 грн 90 коп. переплати пенсії; стягнуто з Климівської сільської ради в доход Державного бюджету 1836 грн 00 коп. судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати повністю, та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

01 червня 2017 року від ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України надійшли додаткові заперечення (вх.№5791).

08 червня 2017 року від Климівської сільської ради (вх.№6063) надійшли додаткові пояснення по суті спору (вх.№6063).

У судове засідання, яке відбулось 12 червня 2017 року, представники сторін не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України та Климівською сільською радою (Том 1, а. с. 87-88).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка сторін не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини спору.

Карлівське обєднане управління Пенсійного фонду України звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Климівської сільської ради про стягнення 122 399,90 грн переплати пенсії громадянці ОСОБА_2 В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок видачі відповідачем недостовірної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2, було здійснено неправильне нарахування пенсії та її виплату, що завдало матеріальних збитків.

Судом першої інстанції з огляду на доведеність позивачем факту видачі Климівською сільською радою недостовірної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2 задоволено позовні вимоги повністю.

Не погоджуючись з вказаною позицією місцевого господарського суду відповідач зазначає на неправомірності задоволення позову, з огляду на :

1)необхідність застосування наслідків спливу позовної давності до заявленої позовної вимоги, оскільки довідка про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2 була видання відповідачем у 2007 році;

2)сума переплати пенсії в розмірі 122 399,90 грн підлягає стягненню виключно з громадянки ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 05 травня 2015 року до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України звернулася громадянка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про перерахунок пенсії, як непрацюючому пенсіонеру.

В ході проведення перерахунку пенсії позивачем виявлено порушення у оформленні та видачі відповідачем довідки про заробітну плату від 18 липня 2007 року №364.

Вказана довідка була видана відповідачем громадянці ОСОБА_2 та була подана нею до Управління Пенсійого фонду для призначення їй пенсії за віком 03 серпня 2007 року.

14 травня 2015 року позивачем проведено перевірку достовірності вищевказаної довідки. Відповідно до ОСОБА_3 перевірки № 40 встановлено, що суми в довідці, які враховуються для обчислення пенсії, фактично не переведені з карбованців у гривні. Також при співставленні даних довідки з фактичними даними виявлено розходження, а саме: в квітні, жовтні, листопаді, грудні 1987 року і січні 1988 року.

Тобто, вказаним ОСОБА_3 встановлено недостовірність довідки від 18 липня 2007 року № 364.

У звязку з недостовірністю вищезазначеної довідки виникла переплата пенсії гр. ОСОБА_2 за період із 15 червня 2007 року по 31 травня 2015 року в сумі 122 399,90 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком суми переплати.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями Цивільного кодексу України врегульовано та розширено коло осіб, які повинні відповідати за шкоду, спричинену їх незаконними діями та допускається відшкодування такої шкоди будь-якими особами.

Аналізуючи вищевикладене, відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Вказана позиція узгоджується з позицією, висвітленою у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2013 року у справі N21-204а13.

Пунктом 2 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695 роз'яснено, що переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством;

Відповідно до п.3 даного Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Судом встановлено недостовірність довідки від 18 липня 2007 року № 364 виданої відповідачем громадянці ОСОБА_2 та поданої нею до Управління Пенсійого фонду для призначення їй пенсії за віком, що підтверджено ОСОБА_3 № 40 від 14 травня 2015 року та не спростовується відповідачем. ОСОБА_3 було підписано уповноваженим представником відповідача.

Слід зазначити, що саме на підставі зазначеної довідки відповідача ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсії громадянці ОСОБА_2 та встановлено, що за період із 15 червня 2007 року по 31 травня 2015 року в сумі 122 399,90 грн здійснено переплату пенсійних коштів.

Таким чином, надання Климівською сільською радою довідки від 18 липня 2007 року № 364 з недостовірними даними стало причиною нарахування пенсії у розмірі більшому від обґрунтованого, а нарахування надмірного розміру пенсії призвело до необґрунтованих виплат в сумі 122 399,90 грн, які фактично є бюджетними втратами.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем умов пенсійного законодавства, внаслідок чого завдано шкоди державі, від імені якої виступає орган Пенсійного фонду України що є підставою для задоволення позовних вимог.

Оскільки матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів сплати останнім матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок видачі недостовірних документів, з відповідача підлягає стягненню 122 399,90 грн.

Доводи відповідача з приводу необхідності застосування наслідків спливу позовної давності до заявленої позовної вимоги, оскільки довідка про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2 була видання відповідачем у 2007 році, не спростовують правомірність позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 Цивільного кодексу України).

В силу пункту 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно до пункту 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а)перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б)здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в)перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження;

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Аналізуючи вказану норму суд зазначає, що фактично, при прийманні документів пенсійні органи перевіряють правильність їх подання і оформлення та не можуть встановити та перевірити достовірність зазначених даних.

При цьому судом встановлено, що лише в ході проведення перевірки 14 травня 2015 року достовірності вищевказаної довідки було виявлено розходження з фактичними даними за квітень, жовтень, листопад, грудень1987 року і січень 1988 року та саме з цього часу позивачу стало відомо про порушення свого права та почався перебіг позовної давності.

Отже, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем при зверненні до суду не було пропущено строк позовної давність.

Аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 21 квітня 2015 року по справі № 924/1625/14.

Твердження відповідача стосовно того, що сума зайвовиплаченої пенсії підлягає стягненню не з відповідача, а з громадянки ОСОБА_2, яка цю пенсію отримувала, є безпідставним, оскільки нарахування пенсії у завищеному розмірі відбулося саме з вини відповідача, відповідальними працівниками якого було видано довідку з недостовірними даними.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року у справі №917/353/17 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 ГПК України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33 ,44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Климівської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року у справі №917/353/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 червня 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя П.В.Тихий

Суддя Р.А.Гетьман