ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р. Справа № 914/2062/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Трентова ЛТД» м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2017р.

у справі № 914/2062/14

за позовом: заступника Львівського прокурора з нагляду за

додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м. Київ та державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» м.Львів

до відповідача 1: головного управління юстиції у Львівській області м.Львів

до відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю «Трентова

ЛТД» м.Львів

до відповідача 3: приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство

«Юстиція» м. Васильків Київської області

про визнання недійсними результатів прилюдних торгів і

застосування наслідків недійсності правочину

за участю представників від:

прокурора: Гальчинського С.О. згідно посвідчення №036378 від 27.11.2015 р.;

позивача-1: ОСОБА_2 згідно довіреності №220/437/д від 24.12.2016 р.;

позивача-2: ОСОБА_3 згідно довіреності №241 від 26.07.2016 р.

відповідача-1:. не зявився;

відповідача-2: ОСОБА_4 згідно довіреності б/н від 03.08.2015 р.;

відповідача-3: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.02.2017 р. (судова колегія у складі головуючого судді Н. Березяк, суддів М.Юркевича та Р.Крупник) позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», а саме: протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 07.11.2013 р. №03/263/13/а-2/1 та акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 11.11.2013 р. по реалізації арештованого нерухомого майна - половини приміщення трансформаторної підстанції площею 17,9 м.кв.; протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 07.11.2013 р. №03/229/13/а-1 та акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 11.11.2013 р. по реалізації арештованого нерухомого майна - приміщення широкого вжитку, загальною площею 146,2 м.кв. та приміщення дільниці столярних плит, площею 848,0 м; протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 07.11.2013 р. №03/263/13/а-3 та акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 11.11.2013 р. по реалізації арештованого нерухомого майна - частина приміщень сушильних камер і теплопункту площею 280,7 м.кв.; протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 03.12.2013 р. №03/345/13/а-1 та акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.12.2013 р. по реалізації арештованого нерухомого майна - адміністративна будівля комбінату під літерою «А-4» загальною площею 1 714,5 м.кв., застосувавши наслідки недійсності правочину. При цьому, судом не конкретизовано дії сторін та не зазначено спосіб, які необхідно вчинити для застосування наслідків недійсних правочинів.

В частині позовних вимог до ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» провадження у справі припинено у звязку із ліквідацією та виключенням такого підприємства станом на дату розгляду справи із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців і громадських формувань.

Таке рішення в частині задоволених позовних вимог до перших двох відповідачів загалом мотивовано тим, що реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням дії мораторію, передбаченого ст.ст. 1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», оскільки позивач є державне підприємство, а продане його майно на прилюдних торгах на виконання судових рішень по стягненні заборгованості по заробітній платі, є об'єктами нерухомого майна та іншими основними засобами виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цим підприємством.

Окрім цього, судом також враховано і те, що згідно ст. 2 названого закону, не поширюється дія мораторію на випадки звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належить працівнику у звязку із трудовими відносинами, проте, під час проведення прилюдних торгів відповідачами не враховано, не застосовано ч.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якою передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, і відповідно передчасно здійснено реалізацію за спірними правочинами нерухоме майно державного підприємства.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачі під час підготовки та проведення прилюдних торгів, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, що згідно ч.2 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання таких недійсними.

Місцевим судом також враховано і інші обставини, які в силу інших норм чинного законодавства були порушені відповідачами під час проведення прилюдних торгів, і які можуть бути окремими, самостійними і достатніми підставами для задоволення позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем-2 ТОВ «Трентова ЛТД» подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Така апеляційна скарга загалом мотивована тим, що оскільки строки здійснення виконавчого провадження були державним виконавцем дотримані, а підстав для повернення виконавчого провадження у відповідності до ст.ст. 30 та 47 Закону України «Про виконавче провадження» не було, тому порушень та необхідності відповідно застосовувати норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким частково обгрунтовано оскаржуване рішення, не було.

Окрім цього, на думку апелянта, суд неправильно визначив власника майна, яке підлягало відчуженню з прилюдних торгів, а також не врахував того, що сам боржник - ДП «Львівський військовий лісокомбінат» звертався до територіального органу ДВС із клопотанням та переліком обєктів нерухомого майна, яке на його думку може бути реалізовано в рахунок виконання рішень судів, а тому, виходячи із практики Європейського суду з прав людини, не може нести відповідальність за порушення норм чинного законодавства, допущених державою та її посадовими особами. Також, зважаючи на наявність не виконаних рішень судів по стягненні заборгованості по заробітній платі, не підлягає застосуванню ст.2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», про що прямо передбачено у вказаній нормі.

Окремо апелянтом звернуто увагу на те, що суд всупереч вимог ст. 22 ГПК України безпідставно прийняв заяву прокурора від 30.11.2016 р. про визнання окрім протоколів прилюдних торгів, додаткову вимогу про визнання недійсними актів державного виконавця про проведені прилюдні торги 11.11.2013 р. по реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки вважає, що у даному разі зважаючи на немайновий характер спору, така вимога не є вимогою про збільшення чи зменшення позовних вимог, і могла бути лише предметом нового позову в межах іншого позовного провадження, і у будь-якому разі, не даного.

У відзиві на апеляційну скаргу від 19.04.2017 р. Міністерство оборони України, як особа в інтересах якої прокурором предявлено позов, загалом зазначило ті обставини та підстави, якими обґрунтовано оскаржуване рішення суду першої інстанції та просило залишити без змін оскаржуване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Присутні в судових засіданнях представники сторін та прокурор підтримали доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі, оскаржуванному рішенні та відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши обставини справи з урахуванням доводів та заперечень сторін, їх представників, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в частині визнання актів державного виконавця недійсними та застосування наслідків недійсних правочинів, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним, між відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (відповідач-1) та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (відповідач-2) укладено договори №03/229/13/а від 20.06.2013 р., №03/263/13/а від 12.07.2013 р. та №03/345/13/а від 12.09.2013 р. про надання послуг по організації і проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна ДП «Львівський військовий лісокомбінат».

Відповідачем-2 за відповідними заявками відділу примусового виконання рішень управління ДВС та на виконання вищезазначених договорів на прилюдних торгах було відчужено нерухоме майно, а саме: 1/2 приміщення трансформаторної підстанції, площею 17,9 кв.м., будівлі дільниці ширвжитку, площі 146,2 кв.м., приміщення дільниці столярних плит (будівля №2), загальною площею 848,0 кв.м., частини приміщень сушильних камер і теплопункту, пл. 280,7 кв.м., та адміністративної будівлі комбінату під літерою «А-4» загальною площею 1 714,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Луганська, 3, яке оформлене протоколами №03/263/13/а-2/1, №03/229/13/а-1, №03/263/13/а-3 (усі від 07.11.2013 р.) та №03/345/13/а-1 від 03.12.2013 р.

Вказані прилюдні торги були проведені за процедурою реалізації арештованого нерухомого майна на виконання зведеного виконавчого провадження №7/В6/2013 з примусового виконання виконавчих документів судів про стягнення з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» заборгованості.

Переможцем прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна було визнано ТзОВ «Трентова ЛТД» (відповідач - 2).

За результатами проведення торгів, 11.11.2013 р. складено три акти державного виконавця про проведення прилюдних торгів, винесені при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №7/В6/2013 з виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на користь ОСОБА_5 79485,74 грн., зокрема, з примусового виконання виконавчого листа №2-2928/11 виданого 23.04.2012 р. Стрийським міськрайонним судом Львівської області, з яких вбачається, що нерухоме майно: частина приміщень сушильних камер і теплопункту, площею 280,7 кв. м. придбане ТзОВ «Трентова ЛТД» за ціною 116 00,00 грн.; половина приміщення трансформаторної підстанції ТП 600, площею 17,9 кв.м., придбане ТзОВ «Трентова ЛТД» за ціною 9 500,00 грн.; приміщення дільниці ширвжитку, площею 146,2 кв.м. та приміщення дільниці столярних плит (будівля №2), загальною площею 848,0 кв.м., за адресою: м. Львів, вул. Луганська, 3 придбані ТзОВ «Трентова ЛТД» за 113 000, 00 грн. ( Т.2, а.с.45-47).

Згідно акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.12.2013 р. винесеного при примусовому виконанні вказаного вище зведеного виконавчого провадження, нерухоме майно: адміністративна будівля комбінату під літерою «А-4» загальною площею 1 714,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Луганська, 3 - придбане ТзОВ «Трентова ЛТД» за ціною 1 387 000, 00 грн. (Т.2, а.с.48)

У актах також зазначено, що кошти за придбане нерухоме майно перераховано ТзОВ «Трентова ЛТД» в повному обсязі на рахунок відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Львівській області, а такі акти є підставою для оформлення права власності.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції як і місцевим судом враховується, що рішенням господарського суду Львівської області від 09.09.2014 р. у даній справі, залишеним без змін 13.11.2014 р. постановою Львівського апеляційного господарського суду, у задоволенні позову прокурора відмовлено. В частині позовних вимог, заявлених до ПП «СП «Юстиція», провадження у справі припинено.

25.02.2015 р. постановою Вищого господарського суду України касаційну скаргу тимчасово виконуючого обовязки військового прокурора Західного регіону України залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р., без змін.

24.06.2015 р. постановою Верховного Суду України задоволено заяву Міністерства оборони України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 25.02.2015 р., рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2014 р., постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р. та постанову Вищого господарського суду України від 25.02.2015 р. скасовано, а справу передано на розгляд господарського суду Львівської області.

Під час нового розгляду справи ухвалою господарського суду Львівської області від 26.11.2015 р. залишеною без змін 04.01.2016 р. постановою Львівського апеляційного господарського суду провадження у справі припинено на підставі п.6 ст.80 ГПК України, мотивуючи тим, що ПП«Спеціалізоване підприємство «Юстиція» станом на 04.07.2014 р. ліквідовано.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2016 р. касаційну скаргу заступника Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України задоволено, а ухвалу господарського суду Львівської області від 26.11.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.01.2016 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області, за наслідками розгляду якого, прийнято оскаржуване рішення, яке є предметом даного апеляційного перегляду.

Окрім цього, прокурором до суду першої інстанції в порядку ст.22 ГПК України було подано заяву за вих. № 06-5414 від 29.11.2016 р., якою фактично доповнено позовні вимоги додатковими вимогами, і окрім вимог про визнання недійсними оскаржуваних протоколів прилюдних торгів від 07.11.2013 р. та 03.12.2013 р. та застосування наслідків недійсності правочинів, прокурор просив визнати недійсними ще і акти державного виконавця від 11.11.2013 р. та 09.12.2013 р., які стали наслідками проведених прилюдних торгів.

При цьому, ухвалою суду у даній справі від 30.11.2017 р. прийнято вказану заяву як заяву про уточнення позовних вимог без будь-якого процесуального нормативного обґрунтування, і у такий спосіб визначено (змінено) предмет спору і межі позовних вимог.

Приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції вірно зроблено висновки про те, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України, частини першої статті 1 ГПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а

одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

При цьому, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, а також у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. № 68/5 із наступними змінами і доповненнями (надалі Тимчасове положення).

Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Вірним є висновок у даному разі суду першої інстанції про те, що аналізуючи зазначені норм, належить прийти до висновку, що Державна виконавча служба наділена відповідним цивільним правом та повноваженнями відповідно до закону здійснювати примусову реалізацію і виступати продавцем, а спеціалізована організація, якою у даному разі є ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» яке діє лише відповідно до доручення Державної виконавчої служби щодо безпосередньої організації процесу продажу.

В даних спірних правовідносинах має місце саме примусовий продаж для задоволення вимог стягувачів у відкритих виконавчих провадженнях, а відтак, виходячи з вимог ст. 658 ЦК України, право продажу майна окрім власника майна належить іншій особі, яка власне має право примусового продати таке майно.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Пункт 7.1, 7.3 Тимчасового положення визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких торги вважаються такими, що не відбулися, а саме у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця; якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лота або у випадку несплати в установлений термін переможцем прилюдних торгів належної суми за придбане майно.

Якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця.

Матеріалами справи підтверджено, що зазначене майно двічі переоцінювалось і тричі виставлялось на продаж. (Т.2, а.с.4-48)

Вдруге арештоване майно боржника після проведення його переоцінки із зменшенням вартості на 30 відсотків було виставлене на торги 03.09.2013 р., 09.09.2013 р. та 31.10.2013 р. У звязку з відсутністю зареєстрованих покупців, державним виконавцем повторно проведено уцінку арештованого майна та зменшено його вартість на 50 відсотків після чого втретє виставлено мано для реалізації на прилюдні торги 07.11.2013 р. і 03.12.2013 р. та відповідно було відчужено за загальною ціною 1 625 500,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оспорювані прилюдні торги були проведені у порядку, який взагалі не врегульований чинним законодавством та поза межами повноважень як продавця органу ДВС, так і спеціалізованої організації ПП«Спеціалізоване підприємство «Юстиція».

Окрім цього, також вірно судом першої інстанції покладено у основу прийнятого рішення посилання на те, що ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Встановлені законом особливості спірних правовідносин врегульовані ч.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в редакції чинній на той час, де передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, законодавець визначив можливий порядок вчинення виконавчих дій з метою стягнення коштів з державного підприємства на виконання рішення суду про стягнення коштів, і який не передбачає можливості вчинення державним виконавцем інших дій, спрямованих на примусову реалізацію активів боржника без застосування заходів, передбачених вказаним законом, зокрема бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Оскільки в спірних правовідносинах боржником виступало саме державне підприємство і виконавчі дії вчинялись саме з метою стягнення з нього грошових коштів, з часу відкриття виконавчого провадження пройшло більше шести місяців, органом ДВС безпідставно не застосовано норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а відтак, дії спрямовані на реалізацію майна боржника та оформлені у вигляді протоколів прилюдних торгів є такими, що вчинені в порушення названого вище закону.

Наступною достатньою, і взятою до уваги судом першої інстанції обставиною недійсності прилюдних торгів стало те, що оскільки спірні правочини стосувалися примусового відчуження майна державного підприємства, а ст.1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» введено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, то з урахуванням ст. 2 цього Закону, то така примусова реалізація майна боржника повинна була б здійснюватися з урахуванням обмежень, встановлених цим Законом.

Зокрема згідно названої вище ст. 2 вказаного Закону, відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Частиною 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У даному разі, закон обмежує дії державного виконавця розміром стягнення, який повинен відповідати розміру самого боргу.

Як зазначалося вище, у відділі примусового виконання рішень державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області, що ним не заперечується (т.4 а.с. 158-160), на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження по стягненню заборгованості з ДП «Львівський військовий комбінат» на користь фізичних і юридичних осіб та держави в кількості 10 осіб на суму 1 437 542,93 грн. (на листопад 2013 р. заборгованість по заробітній платі становила 304 659,14 грн.) Актами державного виконавця від 27.12.2012 року було описано і арештовано майно боржника, яке згідно із звітами про оцінку майна, вартість арештованого і виставленого на продаж майна складала 3 239 166,4 грн., що значно перевищувало розмір заборгованості по зведеному виконавчому провадженні.

Матеріалами справи підтверджено, що зазначене майно двічі переоцінювалось і тричі виставлялось на продаж (Т.2, а.с.4-48) і в результаті було відчужено з третього разу за ціною 1 625 500,00 грн., з яких на погашення боргу по заробітній платі було спрямовано 466 584,62 грн. в той час, як на початок процедури реалізації майна на прилюдних торгах (15.07.2013 р., 01.08.2013 р. та 30.09.2013 р.), розмір заборгованості по заробітній платі складав 304 659,14 грн. і як вбачається з доказів долучених до матеріалів справи частина виконавчих листів на підставі яких проводилось примусове стягнення коштів по заробітній платі були видані 02.12.2013 р.

Вдруге арештоване майно боржника після проведення його переоцінки із зменшенням вартості на 30 відсотків було виставлене на торги 03.09.2013 р., 09.09.2013 р. та 31.10.2013 р. У звязку з відсутністю зареєстрованих покупців, державним виконавцем повторно проведено уцінку арештованого майна та зменшено його вартість на 50 відсотків після чого втретє виставлено мано для реалізації на прилюдні торги 07.11.2013 року та 03.12.2013 р.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що Державною виконавчою службою, реалізовуючи все майно, а не тільки ту частину, яка б могла задовольнити вимоги щодо стягнення коштів, на які мораторій не розповсюджується, допущено порушення вимоги ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує повноваження на здійснення виконавчих дій лише тим обсягом і розміром, який необхідний для виконання за виконавчим документом. При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, до Державною виконавчою службою здійснювалися спроби реалізувати частину арештованого майна (окремі лоти), після реалізації яких було б достатньо отримано коштів для виконання таких виконавчих проваджень, на які не поширюється дія мораторію.

Відповідно до ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, судом не вірно зроблено висновок з посиланням на ч.2 ст. 203 ЦК України про відсутність у Державної виконавчої служби достатнього обсягу цивільної дієздатності, оскільки у даному разі підлягає застосуванню вказана вище ч.1 названої норми цивільного законодавства, а оспорювані правочини відповідно визнанню недійсними саме внаслідок невідповідності їх конкретним, зазначеним вище нормам чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів.

Що стосується зазначеної вище заяви прокурора про уточнення позовних вимог від 30.11.2016 р., то судом апеляційної інстанції враховується таке.

Зокрема ст. 22 ГПК України, не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому, у даному разі подання вказаної вище заяви про уточнення позовних вимог, якою фактично доповнено позовні вимоги новими позовними вимогами немайнового характеру про визнання актів державного виконавця недійсними, розцінюється судом апеляційної інстанції як подання іншого (ще одного) позову, а не заяви про збільшення, зменшення чи зміну предмету або підстави позову. Такої правової позиції притримується і Вищий господарський суд України у п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Тому, така заява прокурора судом першої інстанції неправомірно була прийнята та відповідно розглянута і щодо якої прийнято рішення щодо позовних вимог, які не повинні були бути розглянуті і щодо яких не могло бути прийняте судове рішення.

При цьому, судом апеляційної інстанції також враховується, що відповідно до п. 6.1-6.5 названого вище Тимчасового положення в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби.

Затверджений акт державний виконавець видає покупцеві.

Копія акта надсилається стягувачу, боржникові та спеціалізованій організації.

На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Це свідоцтво є підставою для видачі відповідним органом акта про право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги, п.п. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 р. № 152/361, ст. 34 Закону України «Про нотаріат».

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 цього Кодексу. (Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі № 6-116цс12 у постанові від 05.11.2012 р.)

Тому, враховуючи те, що відповідно до ст. 216 ЦК України, лише недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, такими правочинами, якими є у даному разі акти державного виконавця, неправомірно судом розглянуті та відповідно визнані недійсними, оскаржуване рішення суду в частині застосування наслідків визнаного правочину також апеляційним судом визнається таким, що не відповідає зазначеним вище вимогам матеріального та процесуального права і відповідно у цій частині підлягає також скасуванню.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм ст.ст. 44, 49 ГПК України, не здійснив розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Апелянтом належними, допустимими доказами та обґрунтуваннями доведено неправильність оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними актів державного виконавця та застосування наслідків недійсності правочинів, тому воно у цій частині підлягає скасуванню із залишенням без змін у іншій його частині.

У звязку із частковим скасуванням рішення, судом апеляційної інстанції у відповідності до ст. 49 ГПК України здійснюється перерозподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам за розгляд справи у суді першої інстанції (новий розгляд) та за розгляд у суді апеляційній інстанції.

Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог в частині визнання недійсними протоколів проведених торгів та враховуючи те, що на момент подання позовної заяви прокурор був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідачів 1 та 2 у рівних частинах до бюджету 4 872, 00 грн. (4х1218 грн.) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково та скасовано рішення суду в частині 8-ми немайнових вимог (1218x4+1378x4х100%), необхідно стягнути з позивачів 1 та 2 у рівних частинах на користь ТОВ «Трентова «ЛТД» 11 422,4 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області у даній справі № 914/2062/14 від 08.02.2017 р. скасувати в частині визнання недійсними трьох актів державного виконавця про проведені прилюдні торги, усі від 11.11.2013 р. та акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.12.2013 р., а також в частині застосування наслідків недійсних правочинів. У цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У решта частині оскаржуване рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Головного управління юстиції у Львівській області (79000 м.Львів. пл.Шашкевича, буд. 1, ) на користь державного бюджету України 2 436, 00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Трентова ЛТД» (79032 м.Львів, вул. Пасічна, буд. 95, ) на користь державного бюджету України 2 436, 00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168 м.Київ, пр.- т Повітрофлотський, буд.6, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Трентова ЛТД» (79032 м.Львів, вул. Пасічна, буд. 95, ) 5 711, 20 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» (79034 м.Львів, вул. Луганська, буд.3) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Трентова ЛТД» (79032 м.Львів, вул. Пасічна, буд. 95, ) 5 711, 20 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Львівської області видати накази на виконання даної постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду Львівської області.

ОСОБА_6Матущак

Судді О.П.Дубник

ОСОБА_1