ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа № 910/24500/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

За участю представників сторін:

позивача- не з'явився;

відповідача - не з'явився;

секретаря Казакової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1648 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 27.04.2017 р. у справі № 910/24500/16

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен", м.Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м.Харків

про стягнення 27099,49 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" 27099,49 грн. невідшкодованої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.08.2016 р. на пр. Бажана в м.Києві за участю застрахованого автомобіля MAN TGA 26/460, д/н НОМЕР_1. Витрати з оплати судового збору позивач просить покласти на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 р. у справі № 910/24500/16 позов КП "Київський метрополітен" залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, у зв'язку з неявкою представника позивача у судове засідання та ненаданням витребуваних судом документів, у тому числі детального та обґрунтованого розрахунку позовних вимог.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 р. ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2017 р. скасовано, матеріали справи № 910/24500/16 передано на розгляд до господарського суду Харківської області.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції ухвалами від 04.04.2017 р. та 18.04.2017 р. позивача зобов'язано надати детальний та обґрунтований розрахунок позовних вимог, письмове пояснення щодо зазначеної у прохальній частині позовної заяви вимоги про стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, який не є стороною за даним позовом.

Крім того, ухвалою суду від 18.04.2017 р. явку представника позивача у судове засідання визнано обов'язковою.

21.04.2017 р. до канцелярії господарського суду надійшло клопотання позивача, в якому останній, зокрема, надав уточнення до п. 3 прохальної частини, а саме просив стягнути судові витрати з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", а не з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, якого помилково зазначено у позовній заяві. Щодо обґрунтованого розрахунку позовних вимог, позивач зазначив, що сума нанесеної позивачу шкоди розрахована кошторисом № 986 на ремонт облицювання виходу з підземного переходу та підтверджується дефектним актом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.04.2017 р. у справі № 910/24500/16 (суддя Кухар Н.М.) в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване, зокрема з тих підстав, що позивачем не надано нормативно-правового та арифметичного обґрунтування розрахунку заявленої до стягнення суми, належних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, і т. ін.

В рішенні також зазначено, що з урахуванням визначеного позивачем у позові загального розміру шкоди (42828,31 грн.) та здійсненої відповідачем страхової виплати (28308,10 грн.), залишок невідшкодованої суми шкоди, повинен за даними позивача становити 15728,82 грн.Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача залишок невідшкодованої суми спричиненої ДТП шкоди у розмірі 27099,49 грн., не обґрунтувавши, на підставі яких розрахунків і, виходячи з яких фактичних даних, ним визначено зазначену суму.

Крім цього суд зазначив, що надані позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акт, не є документами, що визначають розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням матеріальних цінностей, у розумінні ст. 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою до таких документів віднесено аварійний сертифікат, рапорт, звіт, акт чи висновок про оцінку, виконаний аварійним комісаром, оцінювачем або експертом і зміст наданих позивачем документів не доводить розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів - 27099,49 грн.

Також суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження викладених у позові обставин, а саме докази на підтвердження факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, докази на підтвердження "заподіяння" майнової шкоди позивачу саме внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди і т. ін.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема, на невідповідність обставинам справи висновку господарського суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів "заподіяння" йому майнової шкоди саме внаслідок зазначеної в позовній заяві дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідач не заперечує нанесення шкоди саме позивачу внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди та судом першої інстанції не надано правової оцінки листу відповідача від 14.12.2016 № 1951, яким відповідач зазначену в позовній заяві страхову подію визнав страховим випадком та сплатив страхове відшкодування у розмірі 28 308,10 грн.

Також позивач зазначає про те, що висновки суду першої інстанції стосовно ненадання позивачем детального та обгрунтованого розрахунку суми позову спростовуються листами позивача від 13.02.2017, 14.04.2017 р., в яких позивач повідомив суд про те, що сума нанесеної шкоди розраховується ОСОБА_2 № 986 на ремонт облицювання виходу з підземного переходу та підтверджується складеним працівниками позивача ОСОБА_3 актом.

Крім цього, позивач зазначає про ненадання судом першої інстанції оцінки консультативному висновку суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, складеному на замовлення відповідача з урахуванням франшизи, а також , що в судовому засіданні не з'ясовано чи мав права суб'єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 взагалі проводити експертизу та надавати консультативний висновок, чи мав ФОП ОСОБА_4 на час проведення експертизи ліцензію на її проведення, що судом взагалі не досліджувалося питання щодо того, чому представники позивача не були залучені до проведення цієї експертизи, не ставилося питання про проведення судової будівельної експертизи і т. ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 5801 від 01.06.2017 р.) просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з підстав, що зазначені у відзиві.

Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить судове засідання провести за відсутності його представника, у зв'язку із участю останнього в іншому судовому процесі.

Від позивача надійшло клопотання (вх. № 5901 від 06.06.2017 р.) про розгляд справи за відсутності його представника, враховуючи участь останнього в іншому судовому процесі та відсутність коштів на фінансування відрядження представників до м. Харкова.

Зважаючи на те, що сторони, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, не скористались своїм правом на участь в ньому, враховуючи зазначені клопотання сторін, справа розглядається за відсутності їх представників, за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішення та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, повторно розглянувши справу, встановлено наступне.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 10.08.2016р., приблизно о 05:40 год., на проспекті Бажана в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля MAN TGA 26/460, д/н. АХ 1936 СХ під керуванням гр.ОСОБА_5, який виїхав за межі проїзної частини та перекинувся на бетонну стіну входу в підземний перехід станції метро "Осокорки" Київського метрополітену.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль MAN TGA 26/460, д/н НОМЕР_1 є застрахованим у страховика Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія"(відповідача у справі), що підтверджується полісом № АІ/8832130 обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.12.2015р. Строк дії Полісу - до 14.12.2016 р.(а.с. 49).

Відповідно до наказу Головного управління комунальної власності м.Києва Київської міської державної адміністрації від 23.04.2003р. № 98 "Про закріплення основних засобів", перехід станції метро "Осокорки" Київського метрополітену закріплено за ним на праві повного господарського відання, як основні засоби.

Працівниками КП "Київський метрополітен" здійснено фотофіксацію пошкодженого внаслідок ДТП майна та складено ОСОБА_3 акт на ремонт облицювання виходу переходу вестибюлю № 1 на станції метро "Осокорки"( далі по тексту ОСОБА_3 акт, а.с. 21), а також складено ОСОБА_2 на ремонт облицювання виходу переходу вестибюлю № 1 на станції метро "Осокорки" (далі по тексту ОСОБА_2, а.с. 22-24).

У складеному працівниками позивача ОСОБА_3 акті перелічено найменування робіт з ремонту виходу з підземного переходу вестибюлю № 1 на ст. Осокорки після ДТП на проспекті Бажана в місті Києві, із зазначенням їх кількості та одиниці виміру(кв.м.).

У складеному службою колії, тунельних споруд і будівель КП «Київський метрополітен» ОСОБА_2 № 986 щодо робіт з ремонту облицювання виходу з підземного переходу вестибюлю № 1 на станції «Осокорки» після ДТП на проспекті Бажана в місті Києві визначено, зокрема, найменування зазначених робіт, їх кількісні показники та вартість.Загальна вартість робіт у ОСОБА_2 визначена на суму 36456,41 грн.

В серпні 2016 року працівниками КП "Київський метрополітен" виконано відновлювальний ремонт переходу про, що складено акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року (а.с. 26-28) вартістю 35690,26 грн.

На підставі п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Комунальне підприємство "Київський метрополітен" 07.09.2016р. звернулося до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" із заявою про виплату страхового відшкодування у звязку із заподіянням позивачеві внаслідок зазначеної ДТП шкоди, розмір якої в заяві зазначено-55407,59 грн.(а.с. 10,11).

14.12.2016р. ТДВ "Міжнародна страхова компанія" листом за № 1951 повідомила Комунальне підприємство "Київський метрополітен" про те, що страхова компанія визнала зазначену подію страховим випадком і визначила страхове відшкодування у розмірі 28308,10 грн. на підставі консультативного висновку оцінювача-ФОП ОСОБА_4 (а.с. 51,52).

15.12.2016р. страхова компанія платіжними дорученнями № 2249, № 443, № 260(а.с. 30-34) перерахувала Комунальному підприємству "Київський метрополітен" страхове відшкодування в сумі 28308,10 грн.

В позовній заяві позивач зазначає, що загальний розмір завданої внаслідок зазначеного ДТП шкоди складає 35690,26 грн., а разом з ПДВ (20% - 7138,05 грн.), - 42828,31 грн., а невідшкодованою відповідачем позивачу залишилась шкода в розмірі 27099,49 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про стягнення невідшкодованої шкоди у розмірі 27099,49 грн.

Як зазначено вище, господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем не надано нормативно-правового та арифметичного обґрунтування розрахунку заявленої до стягнення суми, належних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону України "Про страхування").

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Цією статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Пунктом 1.7. ст. 1 зазначеного Закону визначено, що, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи

Як зазначено вище, цивільна відповідальність транспортного засобу марки MAN TGA 26/460, д/н НОМЕР_1, застрахована у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8862130.

Відповідно до умов договору (полісу) № АІ/8862130, страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки MAN TGA 26/460, д/н НОМЕР_1.

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, відповідно до п 9.2. статті 9 статті Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено в розмірі 50000,00 грн. та відповідно до ст. 12 цього Закону встановлено розмір франшизи - 1000,00 грн., на яку зменшується страхове відшкодування, тобто страхова сума, в межах якої відповідач зобовязався проводити страхове відшкодування за Полісом складає 49 тис. грн.

Статтею 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи

забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Статтею 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 31.1. ст. 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що розмір шкоди, повязаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального господарського кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказамии є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів.

Відповідно до цієї статті господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського процесуального кодексу України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а також інститут належності доказів, якою є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Враховуючи вищенаведені положення п. 31.1 статті 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого розмір шкоди, заподіяний майну потерпілого забезпеченим транспортним засобом, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, допустимими доказами розміру заподіяної позивачу внаслідок ДТП шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності заподіювача-відповідачем, є виключно зазначені документи.

Як зазначено вище, позивач, відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", звернувся до відповідача як до страховика заподіювача завданої внаслідок ДТП шкоди із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 55407,59 грн.

14.12.2016р. ТДВ "Міжнародна страхова компанія" листом за № 1951 повідомила Комунальне підприємство "Київський метрополітен" про те, що страхова компанія визнала зазначену подію страховим випадком і визначила страхове відшкодування у розмірі 28308,10 грн.

Про визнання зазначеної події в якості страхового випадку у відповідності до вимог Закону України «Про страхування» та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" свідчить складений комісією відповідача страховий акт № 9669 від 13.12.2016 р. (а.с. 71)

15.12.2016 р. страхова компанія платіжними дорученнями № 2249, № 443, № 260 перерахувала Комунальному підприємству "Київський метрополітен" суму 28308,10 грн.

Зазначений розмір страхового відшкодування визначено відповідачем відповідно до п. 31.1. статті 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі консультаційного висновку суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, виконаного на замовлення ТОВ "Міжнародна страхова компанія", з урахуванням розміру франшизи.

Наявність у особи, яка склала цей висновок відповідної кваліфікації та статусу оцінювача підтверджується копіями кваліфікаційного свідоцтва оцінювача від 19.02.2005 р. серії МФ № 3256, сертифіката субєкта оціночної діяльності від 10.11.2015 р. № 115/15, посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 24.10.2014 р. серії МФ № 2388-ПК, виданими Фондом державного майна України відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні (а.с. 70).

Зважаючи на наведене, наявна у матеріалах справи копія зазначеного висновку оцінювача є допустимим доказом визначення розміру шкоди у спірних правовідносинах (а.с. 51,52).

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення його представників до складання висновку оцінювача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, які не містять вимог щодо залучення особи, якій завдано шкоду до проведення оцінки заподіяної шкоди.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається відшкодування відповідачем позивачеві шкоди, розмір якої визначено у встановленому порядку, а саме відповідно до п. 31.1. статті 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Натомість позивач, всупереч вимог ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не надав належних та допустимих доказів визначення розміру шкоди в розумінні п. 31.1. статті 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в більшому розмірі, а тому не довів і наявність невідшкодованої шкоди.

Надані позивачем до матеріалів справи на підтвердження розміру спричиненої шкоди ОСОБА_3 акт та ОСОБА_2 такими доказами не є, оскільки не є сертифікатом, рапортом, звітом, актом чи висновком про оцінку, виконаними аварійним комісаром, оцінювачем або експертом, як то передбачено п. 31.1. статті 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім цього, позивачем не доведено, на підставі яких розрахунків та фактичних даних він обчислив спірну суму.

Як зазначено вище, позивачем в позовній заяві спірну суму невідшкодованої внаслідок ДТП шкоди визначено як різницю між загальним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, сплаченим відповідачем.

При цьому, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, з урахуванням визначеного позивачем у позові загального розміру шкоди -42828,31 грн. та здійсненої відповідачем страхової виплати 28308,10 грн., залишок невідшкодованої суми шкоди, за наведеним в позовній заяві даними позивача арифметично повинен би був становити 15728,82 грн. Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача залишок невідшкодованої суми заподіяної шкоди у розмірі 27099,49 грн., не обґрунтувавши, на підставі яких розрахунків і, виходячи з яких фактичних даних, ним визначено зазначену суму.

Зазначений в позовній заяві загальний розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП -42828,31 грн., визначено як сума розміру шкоди за даними складеного працівниками позивача ОСОБА_6 прийняття виконаних робіт за серпень 2016 р. (а.с. 26), та нарахованим на цю суму ПДВ (20%) -7138,05 грн.

Проте, у складеному працівниками позивача ОСОБА_2, на який він посилається як на доказ розміру шкоди, зазначено інший ніж в Акті приймання виконаних робіт розмір 35456,41 грн.

Більш того, в заяві позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування (а.с.10) зазначено інший ніж в ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акті розмір шкоди-55407,59 грн. і саме з різниці між цим розміром та розміром сплаченого відповідачем страхового відшкодування ( 28308,10 грн.) арифметично обчислюється спірна сума -27099,49 грн. Проте ні в позовній заяві, ні в інших наявних у матеріалах справи документах, не міститься відомостей, на підставі яких фактичних даних обчислено суму загального розміру шкоди-55407,59 грн., яка різниться з розмірами шкоди, зазначеними як в ОСОБА_2, так і в Акті приймання виконаних робіт за серпень 2016 року. При цьому, в зазначеній заяві позивач посилається на складення його працівниками ОСОБА_2.

Крім того, доводи заявника апеляційної скарги, стосовно того, що судом першої інстанції не ставилося питання про проведення у справі судової будівельної експертизи для визначення розміру спричиненої ДТП шкоди, є безпідставними та необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

У п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" господарським судам України надані роз'яснення, що відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Проте, як зазначалося вище, розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди підтверджується належним та допустимим доказом у справі - наданою відповідачем копією консультаційного висновку субєкта оціночної діяльності, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б визначали інший розмір такої шкоди, а отже вони відсутні, відповідно й відсутня як неможливість підтвердження розміру шкоди, окрім як висновком судової експертизи, так і суперечливість у наявних у матеріалах справи доказах.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від від 27.04.2017 р. у справі № 910/24500/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пелипенко Н.М.