ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р.Справа № 916/360/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя: В.В. Лашин

судді: Л.О.Будішевська

І.Г.Філінюк

При секретарі: Р.О. Кияшко

За участю представників сторін:

Від Анімакорд Лтд - Роман В.С.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Анімакорд Лтд

на рішення господарського суду Одеської області

від 11.04.2017

по справі № 916/360/17

За позовом: Анімакорд, Лтд

до відповідачів: 1.Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 128 000 грн. компенсації

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року компанія «Анімаккорд Лтд» (Республіка Кіпр) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 128 000 грн. компенсації за порушення виключних авторських прав, що здійснено шляхом незаконного продажу контрафактного товару, на яких було розміщено зображення персонажів мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1, які є об'єктом інтелектуальної власності.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11 квітня 2017 року (суддя Малярчук І.А.) у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, компанія «Анімаккорд Лтд» в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення місцевим господарським норм матеріального права та на неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому, скаржником зазначено, що відеозйомка вчинювалася у громадському місці, без порушення прав осіб.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином, оскільки поштові повідомлення двічі направлялися господарським судом за належною адресою відповідачів та двічі були повернуто до суду відділенням зв'язку із відміткою "за закінченням терміну зберігання" - що згідно з п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" є доказом належного повідомлення адресата про час і місце розгляду справи судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника прзивача , дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

При цьому, згідно до ч. 1, 2 статті 13 названого Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право на судовий захист прав інтелектуальної власності є конституційним правом кожної особи (статті 54, 55 Основного Закону України).

Стаття 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Згідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайд-фільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 згаданого Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Також названим Законом у статті першої визначено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

У відповідності до статті 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 440 названого Кодексу та частиною третьою статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

За захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

У відповідності до правової позиції, яка відображена у п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: 1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача; 2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2014 року між ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3 і ІНФОРМАЦІЯ_4» (правовласник) та компанією «Анімаккорд Лтд» (набувач) укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2»), згідно якого Правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а Набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно із п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права (п. 7.1 договору № ММ-2 від 10.12.2014 р.).

Додатком № 1 до договору № ММ-2 від 10 грудня 2014 року сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Отже, зібрані у справі докази свідчать про набуття позивачем прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» та частини вказаних аудіовізуальних творів, які можуть використовуватися самостійно, зокрема на персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4», тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду.

14 та 28 грудня 2016 представником компанії «Анимаккорд Лтд» зафіксоване порушення за допомогою відеофіксації та квитанцій про придбання товару.

В структурі придбаного контрафактного товару, міститься зображення з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_3» та персонаж «Медведь».

Матеріали справи не містять доказів надання позивачем відповідачам дозволу на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1», ні його частин; між сторонами спору не укладалось жодних договорів на використання зазначеного персонажу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1" та на його складові частини, в тому числі і на малюнок "ІНФОРМАЦІЯ_3", а отже, і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом. Одночасно з цим, суд встановив, що позивачем не доведено факту розповсюдження відповідачами товарів що містять малюнок, який є об'єктом авторського права, із чого не вбачається факту порушення ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 майнових авторських прав на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_3", як складову частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1", оскільки у чеку №050039 від 28.12.2016р., в якому вказано, що продавцем товару є ФЛП ОСОБА_3, відсутнє посилання на товар, який куплений у ФОП ОСОБА_3; в чеках №141024 від 28.12.2016р., №139441 від 14.12.2016р. зазначено, що продавцем товару є СПД ОСОБА_4, та вони містять вказівку на придбання саме - „Драже з сюрпризом в асс.", однак, до справи позивачем подано цукерки „ІНФОРМАЦІЯ_5 драже з вмістом какао різнокольорове", що не співпадають із тим товаром, який вказаний у чеках, а також різняться із цукерками, що вказані у накладних №29 від 18.11.2016р., №28 від 05.11.2016р.

Також господарським судом не прийняті подані позивачем відеофіксації від 14.12.2016р., від 28.12.2016р. в якості доказу, з посиланням на те, що процес відеозйомки може суттєво порушувати певні особисті немайнові права фізичних осіб - відвідувачів ТРЦ „Сіті центр", касирів, дітей, що зафіксовані на відео, а ст.307 Цивільного кодексу України передбачає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода фізичної особи може виражатись як у письмовій, так і в усній формі в залежності від обставин, при яких провадиться відповідна зйомка, тоді як зйомку проведено прихованою камерою, на відео зафіксовані відвідувачі торговельного центру, їх діти, касири, згода яких на приховану їх відеозйомку не надавалась.

Однак колегія суддів погодитися з цими висновками суду першої інстанції, вважає їх зробленими при неповному з'ясуванні усіх обставин справи, що мають значення для справи, у зв'язку із чим до спірних правовідносин не було застосовані належні норми матеріального права.

Факт незаконного продажу товарів із зображеннями «ІНФОРМАЦІЯ_3» і «ІНФОРМАЦІЯ_4» підтверджується: чеками від 14.12.2016 та 28.12.2016 року про придбання драже з малюнком «ІНФОРМАЦІЯ_3» і «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також відеофіксацією.

Відповідно до п. 1 Розділу ІV Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 р. № 13, розрахункова квитанція - розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проставлення штампа при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги, прийняття цінностей під заставу та в інших випадках.

Згаданим Положенням також встановлені реквізити розрахункової квитанції.

Надані позивачем у підтвердження позовних вимог чеки від 14.12.2016 та 28.12.2016 р. /а.с. 103,104/ відповідають встановленим реквізитам, містить дані про місцезнаходження суб'єкта господарювання, його назву та його організаційно-правову форму, ідентифікаційний код, назву товару, його вартість та сплачені кошти.

У чеках адреси зазначені: АДРЕСА_3 Саме по вказаній адресі СПД ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 здійснюють господарську діяльність, що також не спростовано відповідачами.

Висновки суду першої інстанції про неприйняття в якості доказу відеофіксації, колегія суддів вважає помилковими.

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною 1 статті 307 Цивільного кодексу України унормовано, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

В будь-якому випадку знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 307 ЦК України).

Одночасно з цим, за змістом ч. 3 ст. 308 названого Кодексу зображення може бути розповсюджене без дозволу фізичної особи, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

У даному випадку здійснення зйомки, на яку випадково попала фізична особа, була викликана саме необхідністю фіксації правопорушення та з метою захисту власника авторського права, права якого гарантуються Конституцією України.

До того ж, судова колегія звертає увагу на те, що зйомка проводилася у магазині, що є публічним місцем, не посягає на права, визначені Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про інформацію»).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657). Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Зображення осіб у відеозйомці, наданої позивачем, не містить конфіденційної інформації.

Таким чином, зроблена позивачем відеофіксація за ознаками статті 32 ГПК України може підтверджувати факт придбання контрафактного товару у магазині відповідачів.

Зазначене дає можливість ідентифікувати хто саме та коли продав відповідний товар.

Відповідно до статей 16, 432 ЦК України одним із способів захисту прав є стягнення збитків (матеріальної шкоди) за порушення прав на об'єкти права інтелектуальної власності, а також компенсації за порушення авторського права і суміжних прав.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав вправі подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

У відповідності до п. «г» ч. 2 ст. 52 суд має право постановити рішення, зокрема, про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Наведена норма права говорить про те, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Вона не містить будь-яких приписів щодо малозначимості правопорушення чи інших чинників, які б давали правові підстави для звільнення від відповідальності за порушення авторських прав чи зменшення її розміру нижче, ніж встановлено законом.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації (п. 51.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12).

При цьому, згідно з п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

В даному випадку, факт продажу контрафактного товару підтверджується двома відповідними відеофіксаціями від 14.12.2016року та від 28.12.2016,що були здійснені представником скаржника в магазині АДРЕСА_3 Фасад та внутрішній вигляд магазину, дати, контрафактний товар та чеки, що підтверджують його продаж саме Відповідачами, зафіксовані у відеофіксаціях.

Поряд з цим, доказів саме оптового продажу відповідачами вищевказаних товарів із розміщенням на них зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_3" матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що кількість фіксацій єдиного триваючого порушення позивачем не впливає на кількість порушень відповідачами, яке залишається єдиним триваючим порушенням для них; кількість касових чеків - фіксацій факту порушення прав залежить виключно від волі самого позивача і не є свідченням наявності відповідної кількості порушень з боку кожного відповідача; за інших обставин, стягнення компенсації може призвести до штучного збільшення кількості порушень, та, відповідно, до необґрунтованого стягнення компенсації у визначеному позивачем розмірі.

В пункті 51.3 своєї постанови від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Таким чином, встановивши факт порушення відповідачами майнових авторських прав шляхом використання спірного твору без необхідного дозволу, з урахуванням фактичних обставин порушення колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації у мінімально встановленій статтею 52 ЗУ "Про авторське право і суміжні права " сумі - 10 мінімальних заробітних плат з кожного відповідача, а тому що позовні вимоги компанії «Анимаккорд Лтд» (Кіпр) слід задовольнити в розмірі 64 000 грн.

При цьому, судова колегія враховує і те, що особа, яка розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами (п. 27 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12).

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області не відповідає обставинам справи та нормам закону, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, яким позовні вимоги «Анімаккорд Лтд» належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 44, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу компанії «Анімаккорд Лтд» задовольнити частково, а рішення господарського суду Одеської області від 11.04.2017 р. по справі № 916/360/17 - скасувати, позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2. Одеса, АДРЕСА_1) на користь компанії «Анимаккорд Лтд» (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, 6 корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451К; р/р LV77PARX001 AS "Citadele banka", Respublicas laukums, 2A, Riga, LV-1010, Latvia, SWIFT: PARXL V22) 32 000 грн. компенсації за порушення авторських прав, а також 1008,93 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 АДРЕСА_2) на користь компанії «Анимаккорд Лтд» (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, 6 корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451К; р/р LV77PARX001 AS "Citadele banka", Respublicas laukums, 2A, Riga, LV-1010, Latvia, SWIFT: PARXL V22) 32 000 грн. компенсації за порушення авторських прав, а також 1008,93 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Накази доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя І.Г. Філінюк