ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 червня 2017 р. Справа №903/299/17

за позовом: Комунального підприємства "Любешівський ринок"

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 1812,50 грн.

Суддя Шум М.С.

за участю представників:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, довіреність №293 від 23.05.2017р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні згідно ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Комунальне підприємство "Любешівський ринок" звернулось до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить стягнути з відповідача 1812,50 грн., з них 307,50 грн. - матеріальної шкоди(недоплати за результатами інвентаризації), 1505 грн. - заборгованість по орендним платежам.

В судовому засіданні 24.05.2017р. адвокат позивача подав суду заяву "Про збільшення позовних вимог", в якій просять стягнути з позивача 1505 грн. основної заборгованості, 83,64 грн. - пені, 152,76 грн. - 3% річних, 412,77 грн. - інфляційних втрат, також просять стягнути всі судові витрати по справі в тому числі і за послуги адвоката. Додатково із супровідним листом подав додаткові докази по справі.

Ухвалою господарського суду волинської області від 24.05.2017р. розгляд справи відкладено на 06.06.2017р..

31.05.2017р. від позивача надійшла заява про продовження строку розгляду справи, у зв'язку з тим, що їх представник ОСОБА_3 06.06.2017р. перебуватиме у відпустці та не зможе прибути в судове засідання. Також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з тих же підстав.

31.05.2017р. від адвоката позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки на дату судового засідання останній перебуватиме у відпустці(надає копію наказу №1/17 від 31.05.2017р. «Про щорічну відпустку ОСОБА_3»).

02.06.2017р. від адвоката позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору, в яких наведенні: правове обґрунтування стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, додаткове правове обґрунтування нарахування з червня 2016р. орендної плати в розмірі 312,50 грн., конкретизовано розмір компенсації витрат позивача за послуги адвоката(5000 грн.).

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти відкладення розгляду справи, зазначивши, що такі дії позивача спрямованні на затягування судового процесу. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із відсутністю боргу, на підтвердження чого надали підписаний між сторонами акт звірки від 01.06.2017р. за період з 01.01.2016р. по 01.06.2017р..

Щодо заяви позивача "Про збільшення позовних вимог" із врахуванням поданих додаткових пояснень, суд зазначає таке.

Згідно абз.4-6 п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Суд розглянувши подану заяву разом з додатковими поясненнями, вважає, що остання направлена на одночасну зміну предмета і підстав позову, оскільки позивачем не збереженні первісні заявлені позовні вимоги(забрано 307,50 грн. - матеріальної шкоди(недоплати за результатами інвентаризації), додано стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на підставі норм цивільного законодавства), тобто змінено матеріально-правова вимога позивача до відповідача та змінено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, що не допускається.

За таких обставин, суд приходить висновку про відмову в задоволенні заяви позивача "Про збільшення позовних вимог" та приєднує її до матеріалів справи.

Справа вирішується з раніше заявлених вимог, тобто стягнення з відповідача 1812,50 грн., з них 307,50 грн. - матеріальної шкоди(недоплати за результатами інвентаризації), 1505 грн. - заборгованість по орендним платежам.

Щодо заяви позивача про продовження строку розгляду справи, суд зазначає таке.

Згідно ч.1, 3 ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Згідно п.3.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК); якщо таке продовження здійснюється два і більше разів, сукупна його тривалість також не може перевищувати п'ятнадцяти днів. Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо.

Суд розглянувши подану заяву про продовження строку розгляду справи відхиляє її, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про необхідність(винятковість випадку) для продовження строку розгляду справи.

Щодо клопотань позивача та їх адвоката про відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою останнього, суд зазначає таке.

Положення ГПК України не містять конкретних вимог щодо повноважень осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді.

Згідно ст.28 ГПК України, представляти інтереси сторін у господарському суді можуть також інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, довіреністю від імені підприємства, організації. Представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника(адвоката), не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Окрім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З врахування наведеного, суд відхиляє клопотання позивача та їх адвоката про відкладення розгляду справи, як безпідставне, оскільки справа перебуває в суді протягом 2-х місяців(позов подано 06.04.2017р.) та вважає, що у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду останньої по суті.

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, господарський суд, -

встановив:

01.01.2013р. між Комунальним підприємством "Любешівський ринок" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір на обслуговування об'єкта торгівлі(далі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору, предметом договору є торгівельне місце НОМЕР_1 площею 12 кв.м.. Розмір плати за обслуговування об'єкта торгівлі становить 15 грн., в місяць за 1 кв.м.. Загальний розмір плати за обслуговування об'єкта торгівлі становить 180 грн., яка сплачується орендарем не пізніше 10 числа поточного місяця(розрахунковий місяць).

Згідно п.3.1.2 Договору орендар зобов'язаний, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю платежі, передбачені цим Договором.

Згідно п.6.1 Договору, останній діє з 01.01.2013р. до 31.12.2013р. включно.

Згідно п.6.5 Договору, якщо орендар продовжує користуватися торгівельним місцем після закінчення дії Договору, то за відсутності заперечень орендодавця протягом місяця з дати закінчення дії Договору, Договір вважається поновленим на той же термін.

Позивач стверджує, що порушуючи договірні зобов'язання, відповідач орендну плату за користування орендованим торговельним місцем роками сплачує нерегулярно. Заборгованість станом на 31.03.2017р. становить 1505 грн..

Також позивач зазначає, що рішенням сесії Любешівської селищної ради від 12.05.2016р. №7/3, були затверджені «Правила торгівлі на Любешівському ринку», новий «Договір про надання в користування торговельного місця на території КП «Любешівський ринок» і нові «Тарифи на послуги Комунального підприємства «Любешівський ринок» з 01.06.2016р.». Ці зміни були оприлюднені у Любешівській районній газеті «Нове життя» під заголовком «Із 1 червня 2016 року набирають чинності Правила торгівлі на Любешівському ринку і нові тарифи на послуги ринку» та на самому Любешівському ринку на стенді для оголошень. Згідно з новими тарифами, послуга по утриманню торговельного місця в належному стані для торгівлі (надання послуг) з магазинів, кіосків, вагончиків та інших пунктів продажу за 1 кв. м. з 01.06.2016р. становить 25 грн. за місяць. Тому орендна плата з 01.06.2016р. Орендарю нараховується в розмірі 25 грн. за 1 кв. м..

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.179 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно підписаного між сторонами акта звірки від 01.06.2017р. за період з 01.01.2016р. по 01.06.2017р.(а.с.102) слідує, що у відповідача відсутня заборгованість по орендним платежам за обслуговування об'єкта торгівлі.

Окрім того, як вбачається з поданого акта, станом на 31.03.2017р. у відповідача не існувало заборгованості в розмірі 1505 грн.(як стверджує позивач).

Судом не приймаються твердження позивача, що з 01.06.2016р. відповідач повинен сплачувати орендну плату по 25 грн. за 1 кв.м., з огляду на таке.

Згідно рішення сесії Любешівської селищної ради від 12.05.2016р. №7/3(а.с.50), затверджені «Правила торгівлі на Любешівському ринку»(п.1), рекомендовано адміністрації ринку в термін до 01.06.2016р. ознайомити з цими правилами, під розписку, всіх суб'єктів, що працюють на території ринку(п.4). Також, як додаток до «Правил торгівлі на Любешівському ринку» було затверджено «Тарифи на послуги Комунального підприємства «Любешівський ринок»(рядок 11: утримання торговельного місця в належному стані для торгівлі(надання послуг) з магазинів, кіосків, вагончиків та інших пунктів продажу за 1кв.м. - 25 грн.).

Згідно п.20 «Правил торгівлі на Любешівському ринку», адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмовий «Договір про надання в користування торговельного місця на території КП «Любешівський ринок», в якому зазначається термін дії договору, асортимент вид товарів, що реалізується розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду торговельного місця.

Проте новий «Договір про надання в користування торговельного місця на території КП «Любешівський ринок» між сторонами укладений не був(доказів протилежного суду не подано), а згідно п.6.2 Договору на обслуговування об'єкта торгівлі від 01.01.2013р., зміни та доповнення до останнього вносяться шляхом підписання додаткових умов, які є невід'ємною частиною Договору(доказів підписання таких угод між сторонами суду не подано).

Сторони не заперечували той факт, що укладений Договір на обслуговування об'єкта торгівлі від 01.01.2013р. діючий, не розірваний, недійним судом не визнаний.

Тобто, на час розгляду справи між сторонами існують договірні зобов'язання, що базуються на Договорі на обслуговування об'єкта торгівлі від 01.01.2013р. в його первинній редакції. Інший договір між сторонами не укладався.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наявність акта звірки від 01.06.2017р. за період з 01.01.2016р. по 01.06.2017р. з якого слідує, що у відповідача відсутня заборгованість по орендним платежам за обслуговування об'єкта торгівлі, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1505 грн. заборгованості по орендним платежам, безпідставні та необґрунтовані, у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволені.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 307,50 грн. - матеріальної шкоди(недоплати за результатами інвентаризації), суд зазначає таке.

Позивач при обґрунтуванні матеріальної шкоди(недоплати за результатами інвентаризації) вказує, що на орендованому торговельному місці для ведення торговельної діяльності відповідач встановив власний контейнер (вагончик). Згідно Договору, площа вагончика мала бути не більше 12 кв.м.. Однак, як показала інвентаризація станом на 30.06.2016р., орендар встановив вагончик з більшою площею, а саме 12,5 кв.м., результат інвентаризації зареєстрований у Реєстрі торговельних місць. Вважають, що відповідач приховав від орендодавця про встановлення вагончика більшої площі від дозволеної на 0,5 кв.м. і щомісяця (з 01.01.2013р. по 31.05.2016р. включно) усвідомлено не доплачував за оренду по 7,50 грн.. Таким чином, за період (41 місяць) орендар не доплатив за оренду торговельного місця 307,50 грн., чим наніс комунальному підприємству матеріальну шкоду.

Згідно ухвали господарського суду Волинської області від 10.04.2017р. позивача пропонувалося подати суду додаткове правове обґрунтування щодо нанесення відповідачем позивачу матеріальної шкоди в розмірі 307,50 грн.. Позивач відповідне обґрунтування не подав.

Положеннями ст.11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч.1-3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у спорі про відшкодування заподіяної шкоди, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, зокрема:

- не доведено розмір збитків(наявність збитків) щодо заявленої вимоги в сумі 307,50 грн.;

- не доведено причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві;

- не доведено протиправність поведінки відповідача, як заподіювача збитків;

- не доведено вини відповідача.

Слід зазначити, що згідно виписки з Реєстру торговельних місць про площу торговельного місця НОМЕР_1(а.с.11 на звороті), розміри торговельного місця НОМЕР_1 становлять 4,15м. х 3м.. Шляхом арифметичного множення дана площа дорівнює 12,45 кв.м., а не 12,5 кв.м., як зазначає позивач, що також свідчить про суперечливості у доводах останнього.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача позбавлені фактичного обґрунтування, є безпідставними та не обґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено

12.06.2017

Суддя М. С. Шум