ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 910/12884/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Київ
на постанову та ухвалувід 01.02.2017 Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 господарського суду м. Києва
у справі№ 910/12884/16 господарського суду м. Києва
за заявою боржникапублічного акціонерного товариства "Інвест-Клімат", м. Київ
провизнання банкрутом
ліквідаторУбогий І.М.

в судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "УкрСиббанк"Мандик В.А., довір.,
ПАТ "Інвест-Клімат" в особі ліквідатораПетруньок О.І., довір.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.07.2016 у справі № 910/12884/16 прийнято до розгляду заяву публічного акціонерного товариства "Інвест-Клімат" (далі - ПАТ "Інвест-Клімат", Боржник) про порушення справи про банкрутство останнього в порядку норм ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.07.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Інвест-Клімат", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розгляд справи у підсумковому засіданні на 08.08.2016.

Постановою господарського суду м. Києва від 08.08.2016 ПАТ "Інвест-Клімат" визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії - Убогого І.М. тощо.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.11.2016 (суддя Яковенко А.В.) відмовлено публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк", Банк) у визнанні кредитором ПАТ "Інвест-Клімат" на суму 5 333 285 грн. 78 коп.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 28.11.2016 та визнати заявлені Банком до ПАТ "Інвест-Клімат" вимоги на загальну суму 191 418,97 доларів США, що за курсом НБУ станом 08.08.2016 складає 4 748 271 грн. 40 коп., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 463 968 грн. 78 коп., судовий збір в сумі 2 756 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 (головуючий суддя - Пантелієнко В.О., судді Доманська М.Л., Верховець А.А.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 28.11.2016 - без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанції, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати як ухвалу господарського суду м. Києва від 28.11.2016, так і постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про визнання грошових вимог Банку до Боржника.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального права, зокрема ст.ст. 543, 553, 554, 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представників скаржника та Боржника, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В ході розгляду заявлених Банком кредиторських вимог до Боржника, місцевим судом було встановлено, що умови кредитного договору від 01.08.2005, вимоги за яким були забезпечені шляхом укладення з Боржником договору поруки від цієї ж дати, виконуються належним чином, а тому відсутні підстави для задоволення вимог до Боржника, як до поручителя, а відповідно і для задоволення кредиторських вимог на відповідну суму вимог.

Стосовно кредиторських вимог за кредитним договором від 08.04.2008, за яким також з Боржником від цієї ж дати укладений договір поруки, місцевий суд вказав, що за цим же кредитним договором був розглянутий спір про солідарне стягнення заборгованості з боржника - фізичної особи ОСОБА_7 та поручителів, серед яких визначений і ПАТ "Інвест-Клімат", за результатами якого винесене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2015 № 199/10047/14-ц (2/199/1627/15), яке було частково скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015. При цьому, суди вказали, що апеляційний суд у справі № 199/10047/14-ц скасував рішення місцевого суду в частині вимог про стягнення заборгованості з поручителя - відкритого акціонерного товариства "Комфорт-Сервіс" (правонаступник - Боржник), а провадження у справі про стягнення з вказаної особи заборгованості за кредитним договором закрито. Саме через те, що Банк, як встановив суд, ще в "2011 році" звернувся, у тому числі і до Боржника, із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.04.2008, чим змінив строк виконання зобов'язання, змінився і строк пред'явлення вимоги до Боржника, як до поручителя, який триває 6 місяців та сплив, а тому договір поруки припинив свою дію. За цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у визнанні Банку кредитором ПАТ "Інвест-Клімат" і за вимогами по кредитному договору від 08.04.2008 та договору поруки від цієї ж дати.

Апеляційний суд погодився із наведеними висновками у повному обсязі.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із висновками саме апеляційного суду, оскільки вважає, що ці висновки були зроблені апеляційним судом в порушення повноважень, наданих апеляційному суду згідно норм ст. 101 ГПК України, та без врахування дійсних обставин справи.

Так, як вбачається з апеляційної скарги та наголошує заявник в касаційній скарзі, під час розгляду заявлених Банком до Боржника кредиторських вимог на стадії апеляційного оскарження, ПАТ "УкрСиббанк" заявив про зменшення своїх грошових вимог на суму вимог, що виникли за кредитним договором від 01.08.2005 та відповідним договором поруки від цієї ж дати, через погашення позичальником - фізичною особою ОСОБА_8, заборгованості у повному обсязі. При цьому, заявник в апеляційній скарзі послався на довідку-розрахунок заборгованості за кредитом станом на 16.12.2016 - тобто на дату, після ухвалення місцевим судом 28.11.2016 оскаржуваного судового рішення, але до винесення апеляційним судом рішення у даній справі.

Між тим, даним обставинам апеляційний суд, в порушення у тому числі і норм ст. 101 ГПК України, під час здійснення апеляційного провадження у даній справі не дав жодної правової оцінки.

Стосовно ж вимог до Боржника за кредитним договором від 08.04.2008 та договором поруки від цієї ж дати, колегія суддів зазначає про таке.

Встановлюючи початок перебігу шестимісячного терміну, передбаченого нормами ч. 4 ст. 559 ЦК України, суди попередніх інстанцій, посилаючись на рішення судів загальної юрисдикції в цивільній справі № 199/10047/14-ц, встановили факт звернення ПАТ "УкрСиббанк" у вказаній справі в листопаді 2011 року із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.04.2008 та договором поруки від 08.04.2008 до солідарних боржників, у тому числі і до відкритого акціонерного товариства "Комфорт-Сервіс" (правонаступник - Боржник). І саме на цій підставі встановили пропуск Банком вказаного шестимісячного терміну при звернені із цими самими вимогами до Боржника у даній справі.

Між тим, як вбачається із доданих у дану справу копій судових рішень першої та апеляційної інстанцій у справі № 199/10047/14-ц (від 15.10.2015 та від 14.12.2015) зокрема апеляційний суд у цій справі в своєму рішенні вказав, що Банк звернувся із позовом в листопаді 2014 року.

За приписами ст. 1117 ГПК України касаційний суд позбавлений права встановлювати або вважати доведеними, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним.

Усунення ж визначених вище недоліків - з'ясування та встановлення дати звернення Банку із вимогами до ПАТ "Інвест-Клімат", як до поручителя за кредитною угодою від 08.04.2008, саме у відповідності до дійсних обставин справи має значення для вирішення спору у ній, виходячи з норм ч. 4 ст. 559 ЦК України, які були застосовані судами обох інстанцій при розгляді заявлених Банком кредиторських вимог до Боржника.

Так, згідно наведеної норми ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Стосовно ж відхилення на підставі вказаної норми ч. 4 ст. 559 ЦК України вимог Банку на всю суму заявлених кредиторських вимог до Боржника за згаданою кредитною угодою та договором поруки, касаційний суд звертає увагу, що визначаючи суму вимог за кредитним договором від 08.04.2008, заявник у складі заявленої суми визначив вимоги кредитної заборгованості, заборгованості по відсоткам, пені за прострочення плати кредиту та пені за прострочення сплати відсотків. Тобто у складі вимог визначений не тільки основний платіж, погашення якого пов'язується із визначеною в кредитній угоді кінцевою датою, а й щомісячні платежі, сплата яких має відбуватись за графіком, який є невід'ємною частиною кредитної угоди.

В контексті таких обставин, яким, зокрема апеляційний суд не надав жодної правової оцінки, колегія суддів, відповідно до норм ст. 11128 ГПК України, звертає увагу на позицію Верховного Суду України, яка була наведена заявником, як в касаційній, так і в апеляційній скарзі.

Так, в постанові від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16 Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи за спором про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з приводу застосування приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначила наступне.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, якщо кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Поряд з викладеним касаційний суд зазначає, що наведена і місцевим, і апеляційним судами в оскаржуваних судових рішеннях правова позиція Верховного Суду України (без посилання судами на дату постанови та номер справи) не суперечить наведеній вище позиції в даній постанові. Однак, слід констатувати, що така правова позиція Верховного Суду України була наведена судами попередніх інстанцій без врахування дійсних обставин спору у даній справі - складових заявлених Банком кредиторських вимог до Боржника (у вигляді заборгованості по процентам, пені за прострочення плати кредиту та пені за прострочення сплати процентів тощо), без врахування умов кредитного договору від 08.04.2008 та договору поруки (за якими такі вимоги заявлені саме до Боржника) - щодо обов'язку боржника сплачувати щомісячні чергові платежі, а також без посилання на відповідні розрахунки.

У зв'язку із вищезазначеними порушеннями, допущеними, зокрема, з боку апеляційного суду, які пов'язані, зокрема, з неповним з'ясуванням обставин справи, з неврахуванням заявлених кредитором уточнень свої вимог до боржника та ненаданням належної правової оцінки всім обставинам справи відповідно до згаданих норм законодавства, касаційний суд вирішив, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, передчасно, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. Справа ж, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 1119 ГПК України, підлягає направленню на новий розгляд до апеляційного суду в іншому складі суду.

Апеляційному ж суду при новому розгляді справи слід усунути недоліки та порушення, визначені в даній постанові, та здійснити розгляд справи, з урахуванням наведених в цій постанові вказівок (ч. 1 ст. 11112 ГПК України) та висновків Верховного Суду України щодо застосування норм ч. 4 ст. 559 ЦК України (ст. 11128 ГПК України).

Дійшовши наведеного висновку, касаційні вимоги про скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 254, 261, 554, 559 Цивільного кодексу України та ст.ст. 101, 1115, 1117, 1119-11113, 11128 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 у справі № 910/12884/16 скасувати.

3. Справу № 910/12884/16 направити на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 22.06.2017