РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017Справа №910/7771/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Роздобудько В.В.

розглянувши справу № 910/7771/17

за позовом приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство

«АЛЬФАТЕКС»;

до приватного акціонерного товариства «Український пожежний концерн

«Укрпожежсервіс»;

про розірвання договору та стягнення 1 450 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Варавін С.Д., довіреність б/н від 13.01.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне підприємство «Виробничо-комерційне підприємство «АЛЬФАТЕКС»; (надалі - позивач) з позовом до приватного акціонерного товариства «Український пожежний концерн «Укрпожежсервіс» (надалі - відповідач) про стягнення 1 450 000,00 грн., а також про розірвання договору купівлі-продажу № 19/10-271 від 19.10.2015р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 19/10-271 від 19.10.2015р. у визначений строк не виконав роботи по встановленню передплаченого позивачем обладнання, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1 450 000,00 грн. У зв'язку з істотним порушення відповідачем умов договору, позивач також просить розірвати договір купівлі-№ 19/10-271 від 19.10.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017р. порушено провадження у справі № 910/7771/17 та призначено її розгляд на 15.06.2017р.

15.06.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано витребувані судом документи та заяву про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 15.06.2017р. представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 410 000,00 горн. та розірвати договір купівлі-№ 19/10-271 від 19.10.2015р.

Вказана заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 1 410 000,00 грн., визначеної позивачем.

Присутній у судовому засіданні 15.06.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 16.05.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду про порушення провадження у справі від 16.05.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2015р. між позивачем (за договором - покупець) та відповідачем (за договором - продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 1+/10-271 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується виготовити, встановити та передати у власність покупця, а покупець - належним чином прийняти й оплатити обладнання - автопідйомник АПГ 37-18-350 на базі шасі покупця МАЗ-6317Х5.

Відповідно до п.1.2 договору, вартість виготовлення та встановлення товару - 2 100 000,00 грн.

Загальна сума договору складає 2 100 000,00 грн., у тому числі ПДВ (п.1.2 договору). Кількість товару - одна одиниця - автопідйомник АПГ 37-18-350 (п.2.1 договору).

Умовами п.3.1 договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем наступним чином:

- 50% попередня оплата сплачується покупцем протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору;

- решта 50% сплачується покупцем протягом 3 (трьох банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі.

Також, відповідно до п.4.1 договору, поставка товару здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту передплати, але не пізніше 31.12.2015р.

На виконання умов договору, позивачем 21.10.2015р. було перераховано на рахунок відповідача 50% передоплату за товар у сумі 1 050 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 220 від 21.10.2015р., наявною в матеріалах справи.

Крім того, згідно з листом за № 04/02м від 04.02.2016р. сплачений позивачем аванс за договором № 05/11-273 від 05.11.2015р. було враховано в оплату товару за спірним договором. Матеріали справи доказів іншого не містять.

Таким чином, загалом позивачем було перераховано відповідачу передоплату за спірним договором в сумі 1 450 000,00 грн.

Однак, як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, обладнання позивачу було поставлено, однак не встановлено, з огляду на що товар було повернуто відповідачу за актом приймання-передачі від 30.05.2016р., який підписаний уповноваженими представника сторін.

В матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачу автопідйомника АПГ 37-18-350 та переходу права власності на вказаний товар за видатковою накладною у відповідності з вимогами п.4.3 договору.

Позивач звертався до відповідача з претензією б/н від 30.06.2016р. з вимогою повернути передплачені за товар кошти. Однак, відповідач вказану вимогу задовольнив частково, сплативши позивачу 40 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем не виконано зобов'язання та не повернуто грошові кошти, у зв'язку з чим позивач просить стягнути перераховані відповідачу грошові кошти у сумі 1 410 000,00 грн. у судовому порядку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт умов спірного договору щодо поставки та встановлення передплаченого позивачем товару в сумі 1 410 000,00 грн. за представленим платіжним дорученням та не надано доказів поставки товару, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 410 000,00 грн. підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу № 19/10-271 від 19.10.2015р., у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поставці передплаченого позивачем товару.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Цивільний кодекс України при регулюванні інституту розірвання договору містить норми, які стосуються різних питань, як то: підстави розірвання договору, порядок розірвання (за домовленістю сторін, одностороння відмова, за рішенням суду), наслідки розірвання договору тощо.

Господарський кодекс України в силу положень Преамбули, статей 1 та 4, є спеціальним законом порівняно з Цивільним кодексом України, а тому норми цього кодексу мають пріоритет перед аналогічними нормами Цивільного кодексу України. (аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 06.07.2006р. по справі №17/543)

Порядок розірвання договору визначений ст. 188 Господарського кодексу України. Відповідно до даної статті зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У той же час, Верховним Судом України з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі №1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) зазначалося, що недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, в разі виникнення такої необхідності, не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору (постанова ВСУ від 17.06.2008р. №8/32пд).

Відповідно до п.7.4 договору, договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання його умов.

Як зазначає позивач у позові, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо поставки та встановлення передплаченого позивачем товару в строки, визначені п.4.1 договору, що призвело до істотного порушення з боку відповідача умов договору

За наведених обставин, з урахуванням того, що відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов'язання по поставці передплаченого позивачем товару, що свідчить про істотне порушення умов договору зі сторони відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу № 19/10-271 від 19.10.2015р.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір купівлі-продажу № 19/10-271 від 19.10.2015р., який укладений між приватним підприємством «Виробничо-комерційне підприємство «АЛЬФАТЕКС» та приватним акціонерним товариством «Український пожежний концерн «Укрпожежсервіс».

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Український пожежний концерн «Укрпожежсервіс» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 13, оф. 17; ) на користь приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «АЛЬФАТЕКС» (39601, Полтавська обл., м. Кременчук, бул Автокразівський, 19; ) грошові кошти у сумі 1 410 000 грн. та 22 750 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.06.2017р.

Суддя А.І. Привалов