ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 р. Справа № 909/480/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" (вул. Індустріальна,34, м. Івано-Франківськ, 76014)

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 76018)

про стягнення коштів в розмірі 22336,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" звернулося до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 22336,99 грн.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що багатоквартирний будинок за адресою - вул. Незалежності, 103/43, в якому провадить господарську діяльність відповідач, знаходиться на території діяльності ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" та забезпечується тепловою енергією від котельні, що на вул. Індустріальна, 34. Посилаючись на те, що договірних відносин між сторонами так і не було встановлено, то за період з лютого 2014 року по листопад 2016 відповідач отримував теплову енергію безпідставно, позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 22336,99 грн., з яких: 14895,77 грн. вартість безпідставно набутої теплової енергії, 6602,32 грн. інфляційні втрати, 838,90 грн. три проценти річних.

Ухвалою суду від 26.05.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 13.06.2017.

В судовому засіданні 13.06.2017 представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач - ФОП ОСОБА_1 в судовому засіданні факт отримання від позивача теплової енергії підтвердив. Крім того, подав клопотання (вх.№6380/17), в якому зазначає, що погоджується з фактом існування боргу перед позивачем, однак наголошує на тому, що даний борг виник не тільки з його вини, але і з вини компанії, оскільки, договір між сторонами не було укладено, платіжні документи йому не надходили. Посилаючись на те, що йому слід сплачувати і за послуги наданої теплової енергії і за теперішній період та те, що повну суму боргу на даний час для нього сплатити не під силу, просить розтермінувати суму боргу на 1 рік.

Суд розцінює подане клопотання як заяву про розстрочку.

Також відповідачем подано на виконання вимог ухвал витребувані документи для долучення до матеріалів справи та на підтвердження часткового погашення боргу в сумі 3000,00 грн. подано платіжне доручення №13 від 12.06.2017.

Судом оглянуто подані документи та долучено до матеріалів справи.

Прелдставниками відповідача проти задоволення заяви про розстрочку заперечили.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши подані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, при цьому слід зазначити наступне:

ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" створено у квітні 2012 року з метою експлуатації котельні, що знаходиться на вул. Індустріальна,34, та прилеглих до неї теплових мереж.

З пояснень представників позивача випливає та відповідачем підтверджується, що в багатоквартирному будинку на вул. Незалежності,103/43 знаходиться магазин зброї та мисливського спорядження «Шмайсер», в якому провадить господарську діяльність ФОП ОСОБА_1

Вищевказаний будинок знаходиться на території діяльності ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" та забезпечується тепловою енергівєю від котельні, що знаходиться на вул. Індустріальна,34.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання приписів чинного законодавства з метою укладення договору на постачання теплової енергії позивач звертався з пропозиціями укласти договір. Проте, відповідачем не було відреаговано на таку пропозицію позивача. В звязку з чим, договору між сторонами на даний час так і не було укладено.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами статті 1213 ЦК України встанвлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Таким чином, відповідачем було отримано теплову енергію від позивача безпідставно за період з лютого 2014 по листопад 2016. Слід зазначити, що теплова енергія, як вид товару, не має властивості повернення в натурі.

Факт отримання теплової енергії відповідачем підтверджено в поданомй ним клопотанні та стверджено в судовому засіданні.

Згідно п. 23 Правил корстування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1998 (далі- Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

З пояснень представника позивача випливає, що будинок на вул. Незалежності,103/43 необладнаний засобом обліку теплової енергії, тому розрахунок спожитої безпідставно енергії було виконано згідно з нормативним документом «Норми та вказівки п нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням максимального теплового навантаження, в підтвердження чого позивачем подано розрахунок.

З матеріалів справи випливає, що позивачем надсилались на адресу відповідача відповідні рахунки, проте, відповідачем оплати по рахунках не здійснено.

Згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що відповідачем визнається факт існування боргу в розмірі 14895,77 грн., проте, після звернення з позовом відповідачем частково сплачено, а саме: в розмірі 3000,00 грн., в підтвердження чого подано платіжне доручення від 12.06.2017.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що в даній частині спір врегульовано сторонами шляхом перерахування боргу після звернення стягувача з позовом та подано докази такого врегулювання, а тому відсутній предмет спору, то позовне провадження в частині стягнення заборгованості в розмірі 3000 грн. слід припинити.

Таким чином, сума основного боргу становить 11895,77 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

В зв'язку з прострочкою платежів по тепловій енергії позивачем було нараховано відповідачу інфляційні втрати 6602,32 грн. та три проценти річних 838,90 грн.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт існування заборгованості, відповідачем визнано наявність боргу, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню

З приводу поданого відповідачем клопотання про розстрочку суд вважає за необхідне зазначити наступне:

відповідно до ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Господарське процесуальне законодаство не визначає чіткого переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а відтак, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини за правилами ст.43 ГПК України.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і Беручи до уваги той факт, що відповідачем вже погашено частково заборгованість і в судовому засіданні останнім стверджено, що він має намір вжити всіх можливих заходів, спрямованих на подальше погашення заборгованості, однак враховуючи його важке фінансове становище, що унеможливлює виконання рішення суду одноразовим платежем, суд вбачає підстави для часткового задоволення клопотання (заяви) відповідача

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Таким чином, суд вважає, що виконання рішення у даній справі слід розстрочити терміном на 6 місяців зі сплатою рівними платежами щомісячно, починаючи з липня 2017 року.

Судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст. ст. 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 76018, код НОМЕР_1)) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", (вул. Індустріальна,34, м. Івано-Франківськ, 76014, код 38162272) кошти в сумі 19336,99 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста тридцять шість тисяч дев'яносто дев'ять копійок), з яких: 11895,77 грн. (одинадцять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять гривень сімдесят сім копійок) - вартість безпідставно набутої теплової енергії, 6602,32 грн. (шість тисяч шістсот дві гривні тридцять дві копійки) - інфляційні втрати, 838,90 грн. (вісімсот тридцять вісім гривень дев'яносто копійок) - три проценти річних, а також судовий збір в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок).

Позов в частині стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії в розмірі 3000 грн. припинити.

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення задоволити частково.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 у справі №909/480/17 терміном на 6 місяців зі сплатою рівними платежами щомісячно, починаючи з червня 2017 року, а саме:

липень 2017 року 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні вісімдесят три копійки),

серпень 2017 року - 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні вісімдесят три копійки),

вересень 2017 року - 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні вісімдесят три копійки),

жовтень 2017 року - 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні вісімдесят три копійки),

листопад 2017 року - 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні вісімдесят три копійки),

грудень 2017 року - 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні вісімдесят три копійки).

В решті заявлених вимог заяви відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю.І.

Повний текст рішення складено 15.06.2017.