РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа № 906/10/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Гудак А.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 14.04.2017р. № 14-77

відповідача 1: ОСОБА_2- представника за довіреністю від 02.09.2016р. №zh007-сл-7867-0916

відповідача2: ОСОБА_2- представника за довіреністю від 05.09.2016р. №zhz007-сл-5725-0916.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.17 р.

у справі № 906/10/16 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до

1. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", м. Житомир

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", м. Житомир

про стягнення 9 777 225,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.02.2017р. у справі №906/10/16 у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 3903949,42 грн. відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося із апеляційною скаргою, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального права, а саме - ст.ст.530, 599, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 219 Господарського кодексу України та процесуального права - ст. ст. 4, 4-2 43 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, таким, що підлягає скасуванню.

З посиланням на ст.ст.4, 42, 43 ГПК України, абз.2, п.1, абз.2 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23 березня 2012 року №6 зазначає про порушення судом дотримання принципу рівності учасників перед законом і судом.

Щодо порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права скаржник зазначає, зокрема, таке.

На виконання умов укладеного сторонами договору позивач поставив, а відповідач прийняв упродовж січня - грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року та січня - червня 2015 року природний газ на загальну суму 729 360 648,72 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період січень 2013 року - червень 2015 року.

З посиланням на п.п. 3.1, 3.3, 3.4, 6.1, 6.2 договору, ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 625, 692 ЦК України, ст. 193 ГК України вказує, що як вбачається з матеріалів справи з поставленого за договором № 13-145-Н від 04.01.2013 природного газу на загальну суму 729 360 648,72 грн., на підставі 18 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків ПАТ "Житомиргаз" було сплачено лише 146 149 511,76 грн. вартості природного газу; решта вартості газу у сумі 583211136,96 грн. сплачена відповідачем-1 власними коштами у період з 04.02.2015 по 24.11.2015.

Господарський суд Житомирської області при ухваленні оскаржуваного рішення послався на положення Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постанови Кабінету міністрів України "Про визнання гарантованих постачальників газу" № 705 від 25 липня 2012 р., постанови Кабінету міністрів України "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" № 247 від 26.03.2008, постанови НКРЕ № 1000 від 02.08.2012, які на думку суду практично реалізовані в період спірних правовідносин та полягають у здійсненні державою контролюючих і розпорядчих функцій коштами, сплаченими в рамках договору та, беручи до уваги відсутність визначних ознак права власності на грошові кошти, сплачені на виконання договору, та в результаті дійшов хибного висновку, що ПАТ "Житомиргаз" не здійснював сплату "власними коштами" за поставлений природний газ згідно договору.

Однак, останній платіж за спожитий газ за договором був здійснений в листопаді 2015 року, коли постанова КМУ №247 втратила чинність.

Скаржник зазначає, що в жодному платіжному дорученні, на підставі якого відповідач здійснював оплату спожитого ним природного газу за договором, не зазначено посилання на постанову КМУ №247. Вказує, що ця постанова жодним чином не змінює строки проведення розрахунків за природний газ, а лише визначає які рахунки необхідно використовувати, про що зазначено і у постанові Вищого господарського суду України від 21.06.2016р. у справі №910/2334/16 .

Вважає, що суд здійснив підміну понять - ототожнив поняття «кошти з державного бюджету» з коштами, сплаченими покупцем із застосування поточного рахунку зі спеціальним режимом використання.

Звертає увагу, що зазначеними вище нормативними актами порядок виконання грошового зобовязання відповідачем за договором жодним чином не змінювався, відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання щодо оплати спожитого природного газу, а тому до нього підлягають до застосування штрафні санкції, визначені чинним законодавством та умовами договору, та стягнення, передбачені ст.625 ЦУК України - 3% річних та інфляційні втрати на суми боргу, сплачені поза межами спільних протокольних рішень.

Отже, з огляду на наведене суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 406 851,70грн. 3% річних та 1 578 642,12грн. інфляційних втрат та пені у розмірі 1918455,69грн.

Викладена вище правова позиція, вказує скаржник, відповідає висновкам Вищого господарського суду України, зазначеним у постановах від 31.08.2016р. у справі №910/31609/15 та від 15.06.1016р. у справі № 910/17962/16, ухвалених в аналогічних справах.

Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017р. в частині відмови у стягненні 3 903 949,42 грн., що складається з 1 918455,60 грн. пені, 406851,70грн. 3% річних та 1 578 642,12 грн. інфляційних втрат, прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" 3903 949,42 грн., що складається з 1 918455,60 грн. пені, 406 851,70 грн. 3% річних та 1578642,12грн. інфляційних втрат.

Крім того, від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшли пояснення, у яких зазначає таке.

Щодо виконання спільного протокольного рішення від 18 грудня 2013 року №2293 позивач зазначає, що таке спільне протокольне рішення було підписане, але за відсутності виділення бюджетних коштів воно не виконувалось сторонами. Це вбачається із доданої до позовної заяви довідки по операціях, доданої до сальдо по підприємству ПАТ «Жиитомиргаз». Саме тому, що сума коштів у розмірі 2005347,47грн. була сплачена ПАТ «Житомиргаз» власними, а не державними коштами, на цю суму заборгованості Компанією були нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати, що підлягають стягненню з останнього.

Щодо питання стосовно повернення чи не повернення підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу за договором, скаржник вказує, що копії підписаних обома сторонами актів містяться в матеріалах справи та безумовно направлялись відповідачу.

Крім того, пунктом 6.1. договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

Отже, щодо остаточного розрахунку договором визначена конкретна дата, яка не ставиться у залежність від дати отримання споживачем природного газу підписаних постачальником газу актів приймання-передачі.

Зауважує, що питання строків оплати вартості спожитого природного газу досліджувалось Вищим господарським судом України, висновки викладені у постановах від 04.04.2017р. у справі №922/2817/16, від 02.02.2017р. у справі №922/33/16, від 20.02.2017р. у справі №914/4191/15, від 09.03.2017р. у справі №903/604/16, від 29.03.2017р. у справі №909/726/16, від 29.03.2017р. у справі №915/871/16.

На думку скаржника позов підлягає задоволенню на підставі уточненого розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, зробленого з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 10.11.16р. по даній справі.

13.06.2017 року на адресу суду від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи, зокрема, копії спільного протокольного рішення від 18 грудня 2013 року №2293, та копії листа Головного управління державної казначейської служби України у Житомирській області від 25.12.2013р. №07.2-08/1272-16823 та зазначає, що грошові кошти в сумі 2 005 347,77 грн., перераховані відповідно до платіжного доручення 19.12.2013р. №33 на підставі спільного протокольного рішення від 18 грудня 2013 року №2293 були зараховані в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Житомиргаз" за договором купівлі - продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-144-ВТВ, а тому це не має ніякого відношення до договору купівлі - продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-145-Н.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", з посиланням на ст. 218 ГК України, вказує, що умовами застосування господарських санкцій є вчинення контрагентом господарського правопорушення.

Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні суд правомірно дійшов висновку про відсутність такого порушення відповідачем № 1, з огляду на таке.

Нормативно - правовим актом, що врегульовує порядок відкриття, здійснення розрахункових операцій, є постанова КМУ N2 247 «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ». Також даною постановою визначаються спеціалізовані банківські установи, в яких субєкти господарської діяльності ринку природного газу зобовязані відкрити рахунки із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 4 «Порядку проведення розрахунків за природний газ» Установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів відповідно до затверджених НКРЕ нормативів перерахування коштів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також на поточні рахунки, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств.

Газопостачальні підприємства розраховують нормативи перерахування коштів відповідно до затвердженого НКРЕ алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки (далі - алгоритм розподілу коштів), та подають їх щомісяця до п'ятого числа до НКРЕ для затвердження. Нормативи перерахування коштів доводяться НКРЕ до відома уповноваженого банку не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку місяця, в якому застосовуватимуться такі нормативи.

Пунктом 1.1. Постанови НКРЕ № 1000 визначено, що алгоритм установлює порядок розподілу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам

Пунктом 2.18. Постанови НКРЕ № 1000 від 02.08.2012 визначено у вигляді відповідної формули порядок розрахунків гарантованого постачальника з усіма суб'єктами ринку природного газу за поставлений природний газ для категорії споживачів "населення".

Отже, вказує відповідач, постанова НКРЕ № 1000 від 02.08.2012 є нормативно - правовим актом, положення якого направлені на врегулювання взаєморозрахунків між всіма учасниками ринку природного газу: від власника природного газу (Позивача) до кінцевого споживача (споживачі категорії «Населення») та встановлює порядок, строки і розмір розрахунків, в тому числі і відповідачами.

Зауважує, що відповідач № 1, який на момент спірних правовідносин був гарантованим постачальником природного газу, а всі кошти, що надходять на рахунок останнього, в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ спрямовувались за затвердженими алгоритмами у відсотковому співвідношенні на оплату заборгованості перед позивачем.

Зазначає, що доказом неможливості відповідачів вплинути на порядок, строки та розмір розрахунків із позивачем слугує прийняття НКРЕ постанов № 868 від 24.03.2015 р. та № 1172 від 31.03.2015 p., якими НКРЕ не встановило алгоритм розподілу коштів, які сплачувались споживачами категорії «Населення» на рахунок із спеціальним режимом використання відповідача № 1.

Відсутність алгоритму розподілу коштів в березні, квітні 2015 року спричинило неможливість проведення розрахунків відповідача № 1 з позивачем та у відповідності до п. 2.12. Постанови НКРЕ № 1000 призвело до акумулювання уповноваженим банком усіх коштів, що надійшли за спожитий природний газ, на відповідних поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідачем № 1 в спірний період взаєморозрахунків.

Також, відповідач звертає увагу суду на відсутність сталості та послідовності у встановленні алгоритму, відповідно до якого здійснювався перерахунок коштів з рахунку із спеціальним режимом використання відповідача № 1 на рахунок позивача.

Так, вказує відповідач, у травні 2014 року постановою НКРЕ № 683 від 05.05.2014 р. алгоритм встановлено на рівні 63,47 %, в липні 2014 року постановою НКРЕ № 874 від 20.06.2014 р. алгоритм зменшено та встановлено на рівні 54,18 %, а в вересні 2014 року постановою НКРЕ № 1136 від 21.08.2014 р. алгоритм знову збільшено та встановлено на рівні 59,62 %.

Отже, відсутність стабільного та послідовного алгоритму розподілу коштів відповідно до якого позивач отримував кошти за поставлений природний газ категорії споживачів «Населення» та відсутність у відповідача № 1 можливості вплинути на розмір даного алгоритму, є доказом відсутності вини відповідача № 1 за несвоєчасність розрахунків за договором

З метою додаткового обґрунтування відсутності можливості вплинути на порядок, розмір та строки розрахунків із позивачем за поставлений природний, ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» вважає за необхідне звернутися до справи № 826/14424/15 (стороною якої також було ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ»), предметом розгляду якої було скасування постанови НКРЕ, що змінювали алгоритм розрахунків гарантованих постачальників (газорозподільні підприємства, в тому числі ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ») із власником природного газу (ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ») як доказу відсутності вини відповідача № 1 перед позивачем через відсутність можливості вплинути на розрахунки

Такі обставини, вказує відповідач, згідно зі cт. 218 ГК України, cт. 614 UK України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат.

Крім того, на підтвердження своєї позиції посилається на постанову ВСУ від 11.11.2015р. у справі №927/1733/14 та постанови ВГСУ від 13.03.2017р. №910/13661/16, від 03.04.2017 року у справі №924/795/16, від 03.08.2016р. у справі №906/210/16.

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 р. по справі №906/10/16, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариство по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» залишити в силі, а апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - без задоволення.

Разом з тим, 24.05.2017р. та 13.06.2017 року від ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких наводить додаткові міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, на підтвердження своєї позиції посилається на постанови ВСУ від 07.02.2006р. у справі №6/307 та від 05.04.2005р. та постанови ВГСУ від 18.04.2017р. у справі №918/920/16 .

Також, звертає увагу, що розрахунки, які здійснювались на виконання умов договору від 04.01.2013 не могли здійснюватись безпосередньо за рахунок коштів з поточного рахунку відповідача, так як недосконалість тарифу на постачання та розподіл природного газу, яка полягала в неврахуванні ринкових цін на товарно-матеріальні цінності для належного підтримання функціонування газорозподільної системи, а також неврахування реальних обсягів виробничо-технологічних втрат природного газу (ВТВ), не давало можливості відповідачу здійснювати розрахунки, тому і вина відповідача, як боржника у зобов'язанні відсутня.

Вказує, що з метою перегляду вищенаведених тарифів ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» неодноразово зверталось до НКРЕКП з відповідними листами, зокрема: листом від 10.10.2014 № 4361/10 та листом від 08.12.2014 № 5303/10. Дані листи були направлені у відповідності до процедури встановлення та перегляду тарифів, однак, протягом 2013-2015 року встановлені тарифи НКРЕКП не забезпечували відшкодування його обґрунтованих витрат та отримання прибутку, про що свідчать акти перевірки НКРЕКП. Такі обставини призвели до відсутності власних коштів та нарощування дефіциту обігових коштів позивача. Внаслідок чого ПАТ «Житомиргаз» було позбавлено можливості компенсувати необхідні для ведення власної господарської діяльності виробничі витрати, та зокрема, не мало змоги здійснювати в повному обсязі поточні платежі за природний газ, оскільки тарифна виручка для ПАТ «Житомиргаз» не покривала фактичних витрат, повязаних із здійсненням діяльності у 2013 році на суму 2520,17 тис. грн., у 2014 році на суму 78958,0 тис грн., у 2015 році -71416,0 тис. грн. Наведені вище факти вказують на неможливість здійснення розрахунків власними коштами.

Відзиву на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" не надійшло, що, відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідачів Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017р. у справі №906/10/16 законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 04.01.2013р. Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (покупець) укладений договір №13-145-Н купівлі-продажу природного газу (а.с.11-16 т.1).

Відповідно п. 1.1 договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п. 1.2. договору).

Пунктом 3.3 договору сторони встановили, що приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу.

Додатковими угодами № 1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, №3 від 28.04.2014, №4 від 15.05.2014, №5 від 10.06.2014, №6 від 22.12.2014, №7 від 23.03.2015, №8 від 19.06.2015 до Договору № 13-145-Н на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, сторони вносили зміни, серед іншого, до п. 2.1. статті 2 договору, п.п., 5.1, 5.2 договору, де збільшували ціну за 1000,0 куб.м газу, п.5.4. договору (а.с.17-31 т.1)

П. п. 3.1, 3.3, 3.4 договору встановлено, що продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані і скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна і вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником і скріплений печаткою, або надати в письмову мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, січня - грудня 2014 року і січня - червня 2015 року, а відповідач-1 прийняв 1140432,892 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 729 360 648,72 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2013 - за січень 2013 року - на суму 33 037 694,32 грн.;

- від 28.02.2013 - за лютий 2013 року - на суму 25 559 870,46 грн.;

- від 31.03.2013 - за березень 2013 року - на суму 28 381 336,94 грн.;

- від 30.04.2013 - за квітень 2013 року - на суму 15 060 231,90 грн.;

- від 31.05.2013 - за травень 2013 року - на суму 4 241 338,84 грн.;

- від 30.06.2013 - за червень 2013 року - на суму 3 494 397,23 грн.;

- від 31.07.2013 - за липень 2013 року - на суму 4 148 019,92 грн.;

- від 31.08.2013 - за серпень 2013 року - на суму 3 832 216,08 грн.;

- від 30.09.2013 - за вересень 2013 року - на суму 7 463 918,45 грн.;

- від 31.10.2013 - за жовтень 2013 року - на суму 13 626 417,44 грн.;

- від 18.08.2014 - за листопад 2013 року - на суму 16 075 655,92 грн.;

- від 31.12.2013 - за грудень 2013 року - на суму 27 742 100,62 грн.;

- від 22.09.2014 - за січень 2014 року - на суму 15 516 168,13 грн.;

- від 31.01.2014 - за січень 2014 року - на суму 20 375 707,51 грн.;

- від 22.09.2014 - за лютий 2014 року - на суму 10 708 965,05 грн.;

- від 28.02.2014 - за лютий 2014 року - на суму 16 847 333,66 грн.;

- від 28.10.2014 - за березень 2014 року - на суму 7 121 639,58 грн.:

- від 31.03.2014 - за березень 2014 року - на суму 13 052 980,00 грн.;

- від 30.04.2014 - за квітень 2014 року - на суму 14 537 978,28 грн.;

- від 31.05.2014 - за травень 2014 року - на суму 9 686 148,16 грн.;

- від 30.06.2014 - за червень 2014 року - на суму 6 855 881,64 грн.;

- від 31.07.2014 - за липень 2014 року - на суму 6 534 446,00 грн.;

- від 31.08.2014 - за серпень 2014 року - на суму 6 511 717,27 грн.;

- від 30.09.2014 - за вересень 2014 року - на суму 7 773 727,55 грн.;

- від 31.10.2014 - за жовтень 2014 року - на суму 23 198 638,92 грн.;

- від 30.11.2014 - за листопад 2014 року - на суму 36 436 552,40 грн.;

- від 31.12.2014 - за грудень 2014 року - на суму 45 724 610,16 грн.;

- від 31.01.2015 - за січень 2015 року - на суму 10 208 845,67 грн.;

- від 31.01.2015 - за січень 2015 року - на суму 28 997 163,43 грн.;

- від 28.02.2015 - за лютий 2015 року - на суму 38 808 279,07 грн.;

- від 31.03.2015 - за березень 2015 року - на суму 33 714 950,99 грн.;

- від 30.04.2015 - за квітень 2015 року - на суму 84357 797,92 грн.;

- від 31.05.2015 - за травень 2015 року - на суму 61 896 548,36 грн.;

- від 30.06.2015 - за червень 2015 року - на суму 45 595 132,38 грн..

Судом встановлено, відповідач, оформивши у встановленому порядку акти приймання - передачі природного газу, передав їх позивачу, однак заперечує їх повернення, а позивач доказів повернення підписаних ним актів відповідачеві не надав, однак копії підписаних сторонами актів додав до позовної заяви.

Пунктом 6.1 договору (зі змінами внесеними, додатковою угодою №2 від 31.12.2013р.) встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць (п.6.1 договору у редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014р.).

У п. 6.2. договору зазначено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Відповідно до п. 7.2 договору (зі змінами внесеними додатковою угодою №2 від 31.12.2013р.) у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

За наведених обставин, з посиланням на неналежне виконання відповідачем свого обов'язку щодо проведення остаточних розрахунків до 20 го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, як встановлено п. 6.1 договору №13-145-Н від 04.01.2013р. купівлі - продажу природного газу, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України, звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про стягнення 2 598 228,98 грн. основного боргу, 3 578 317,82 грн. пені, 2 920 258,13 грн. інфляційних втрат та 680 420,49 грн. 3% річних, всього 9 777 225,42 грн.

З матеріалів справи убачається, що заборгованість за природний газ - основний борг в розмірі 2 598 228,98 грн. була погашена відповідачем - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних зобов'язань сторін та оплатою ТОВ "Житомиргаз збут" 18.11.2015 в якості виконання договору доручення від 03.08.2015 №157/19, що разом складає 2 598 228,98 грн. (2 283 496,81 грн. + 314 732,17 грн.).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.05.2016 у даній справі, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.

10.11.2016 Вищий господарський суд України своєю постановою скасував постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 та рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2016 у цій справі в частині відмови у стягненні 3578317,82 грн. пені, 2920258,13 грн. інфляційних втрат та 680420,49 грн. 3% річних. Матеріали справи направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.

У постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2016р. у даній справі, зокрема, зазначено таке:

"Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, уклавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором №13-145-Н від 04.01.2013.

Судами встановлено, що на виконання зазначених спільних протокольних рішень здійснювалось погашення заборгованості за поставлений в 2013-2015 роки природний газ за договором № 13-145-Н від 04.01.2013, що підтверджується інформацією ГУДКСУ у Житомирській області щодо проведених розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 через ПАТ "Житомиргаз" у 2013-2015 роках згідно з окремими спільними протокольними рішеннями.

Отже, для застосування санкцій, передбачених п. 7.2. договору №13-145-Н від 04.01.2013 та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Проте, судами попередніх інстанцій не враховано, що така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованості, яка була предметом укладених спільних протокольних рішень.

Між тим, як в апеляційній, так і в касаційній скаргах позивач наголошував на тому, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховані ним не лише на суму заборгованості, яка є предметом спільних протокольних рішень, але й на ту суму, яка була сплачена ПАТ "Житомиргаз" за рахунок власних коштів з порушенням строків оплати, які визначені умовами договору №13-145-Н від 04.01.2013.

Позивач зазначав про те, що з поставленого за договором № 13-145-Н від 04.01.2013 природного газу на загальну суму 729 360 648,72 грн., на підставі 18 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків ПАТ "Житомиргаз" було сплачено лише 146 149 511,76 грн. вартості природного газу; решта вартості газу у сумі 583 211 136,96 грн. сплачена відповідачем-1 власними коштами у період з 04.02.2015 по 24.11.2015.

Між тим, належної оцінки зазначеним обставинам судами попередніх інстанцій надано не було."

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як зазначалося, Вищим господарським судом скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у стягненні 3578317,82 грн. пені, 2920258,13 грн. інфляційних втрат та 680420,49 грн. 3% річних, всього - 7178996,44 грн.

Позивач зменшив позовні вимоги, надавши 19.12.2016р. до суду першої інстанції обґрунтований розрахунок позовних вимог на суму 3903949,42 грн., що відповідає нормам ст. 22 ГПК України.

Таким чином, судом встановлено, що предметом позову є стягнення з відповідача 3903949,42 грн., що складається з 1 918 455,60 грн. пені, 406 851,70 грн. 3% річних та 1 578 642,12 грн. інфляційних, відповідно до поданого позивачем уточненого розрахунку (а.с.198-218 т.2), нарахування яких здійснені позивачем на суму 583 211 136,96 грн., яка сплачена відповідачем-1, на його думку, власними коштами за договором купівлі - продажу та які не були перераховані (погашені) на рахунок позивача на підставі постанови КМУ №20 від 11.01.2005 та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету.

Як зазначалося вище, під час нового розгляду справи рішенням господарського суду Житомирської області від 28.02.2017р. у справі №906/10/16 у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 3 903 949,42 грн. відмовлено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13-145-Н від 04.01.2013р..

У ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ст. 655 ЦК України передбачає, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі договору купівлі - продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-145-Н, який за своєю правовою природою є договором поставки, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом січня - грудня 2013 року, січня - грудня 2014 року і січня - червня 2015 року здійснювало на користь ПАТ "Житомиргаз" поставку природного газу, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу (т.1 а.с. 32-65).

Як зазначалося, пунктом 6.1 договору (з урахуванням додаткових угод №2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р.) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу.

Разом з тим, п. 6.2. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Зокрема, ст.12 Господарського кодексу України передбачає засоби державного регулювання господарської діяльності.

Отже, сторони договору мають одночасно виконувати не тільки вимоги договору купівлі - продажу №13-145-Н від 04.01.2013р., а й вимоги спеціальних законодавчих актів, якими передбачається порядок, строки та розмір розрахунків, надання населенню пільг, субсидій та компенсацій.

Судом враховуються положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, якою затверджений порядок перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету України місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, а також Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43.

Судом встановлено, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 складено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, які укладались протягом 2014-2015 років у 2013 році:

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 1946 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.09.2014;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 1947 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.09.2014;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 2014 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 16.10.2014;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 2015 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 16.10.2014;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 2256 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 19.11.2014;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 2452 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 17.12.2014;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 90 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.01.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 579 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 18.03.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 411 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 19.02.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1069 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 18.05.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1070 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 18.05.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1071 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 18.05.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №107 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 18.05.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1313 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 15.06.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1314 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 15.06.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1573 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 16.07.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1574 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 16.07.2015;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1800 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.08.2015 .

На виконання зазначених спільних протокольних рішень здійснювалось погашення заборгованості за поставлений в 2013-2015 роки природний газ відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу № 13-145-Н від 04.01.2013, що підтверджується інформацією ГУДКСУ у Житомирській області щодо приведених розрахунків відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 через ПАТ "Житомиргаз" у 2013-2015 роках згідно з окремими спільними протокольними рішеннями.

З огляду на те, що надані сторонами копії протоколів №2293 від 18.12.2013р. містять розбіжності у п.п. 2.5 щодо номера та дати договору, за яким погашається борг, враховуючи відсутність спору між сторонами щодо погашення боргу за договором №13-145-Н від 04.04.2013р., судом не береться до уваги вказаний протокол.

Так, як зазначає скаржник, і на що звернув увагу Вищий господарський суд України у своїй постанові, з поставленого за договором № 13-145-Н від 04.01.2013р. природного газу на загальну суму 729 360 648,72 грн., на підставі 18 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків ПАТ "Житомиргаз" було сплачено лише 146 149 511,76 грн. вартості природного газу і на цю суму позивач не нараховує пеню, річні та інфляційні.

Як стверджує позивач, пеню та передбачені ст. 625 ЦК України річні та інфляційні нараховано у зв'язку із простроченням остаточних розрахунків власними коштами до 20 числа, наступного за місяцем поставки.

Судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» у редакції, чинній до 01.10.2015р., зокрема визначено, що розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами відповідно до умов договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу. Для проведення розрахунків за спожитий природний газ гарантовані постачальники, їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам з метою реалізації природного газу для потреб усіх категорій споживачів, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. Уповноважені банки, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування коштів за природний газ, спожитий усіма категоріями споживачів на інші рахунки.

Як зазначалося, за умовами п. 6.2. укладеного між сторонами договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 247 «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ» визначено, що алгоритм (порядок) розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - алгоритм розподілу коштів), та нормативи перерахування коштів із зазначених поточних рахунків на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств та поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Гарантовані постачальники (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, відкривають в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - поточні рахунки), в порядку, визначеному Національним банком.

Газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунка право банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Уповноважений банк подає НКРЕ перелік відкритих газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами поточних рахунків, а також поточних рахунків, відкритих підприємствами, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

Перелік поточних рахунків, відкритих в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, а також підприємствами, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, затверджується НКРЕ та доводиться до відома Національного банку, газопостачальних підприємств, підприємств поштового зв'язку, підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також споживачів шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України.

Газопостачальні підприємства інформують споживачів, які розташовані на території провадження діяльності, пов'язаної з постачанням природного газу за регульованим тарифом, про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки.

Усі категорії споживачів оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі - поточні рахунки), відкриті в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) гарантованими постачальниками (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Установи уповноваженого банку здійснюють згідно з умовами договору банківського рахунка перерахування у повному обсязі коштів за спожитий природний газ з поточних рахунків, відкритих структурними підрозділами газопостачальних підприємств, на поточний рахунок, відкритий газопостачальним підприємством, двічі на день, а саме: до 10 години - перераховується залишок коштів на початок операційного дня; до 17 години - перераховуються усі кошти, що надійшли протягом операційного дня на поточні рахунки, відкриті структурними підрозділами газопостачальних підприємств.

Установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів відповідно до затверджених НКРЕ нормативів перерахування коштів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також на поточні рахунки, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств.

Газопостачальні підприємства розраховують нормативи перерахування коштів відповідно до затвердженого НКРЕ алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки (далі - алгоритм розподілу коштів), та подають їх щомісяця до п'ятого числа до НКРЕ для затвердження. Нормативи перерахування коштів доводяться НКРЕ до відома уповноваженого банку не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку місяця, в якому застосовуватимуться такі нормативи.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02.08.2012р. №1000 затверджено "Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу", відповідно до п.1.1. якого цей алгоритм установлює порядок розподілу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам.

У п. 1.2. вказаної вище постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 02.08.2012р. №1000 визначено, що його дія не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Постановою КМУ від 30.09.2015р. №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", з прийняттям якої втратила чинність вказана вище постанова КМУ №247 від 26.03.2008р., також затверджено порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ, якого дотримувалися сторони у справі, оскільки останній платіж, на що звертає увагу скаржник, здійснено у листопаді 2015 року.

Разом з тим, як зазначалося, відповідно до ст.7 Господарського кодексу України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Виходячи з вищевикладених норм, Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Разом з тим, відсутність можливості відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ також підтверджується постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.09.2015р. та Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015р. у справі №826/14424/15, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.01.2016р.

Судом встановлено, оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 247, від 30.09.2015р. №792, відповідними постановами НКРЕ, з дотриманням умов п.6.2. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету міністрів України №20 від 11.01.2005.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції щодо застосування при вирішенні спору положень Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постанови Кабінету міністрів України "Про визнання гарантованих постачальників газу" від 25 липня 2012 р. №705, постанови Кабінету міністрів України "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" № 247 від 26.03.2008, постанови НКРЕ № 1000 від 02.08.2012, що реалізовані в період спірних правовідносин, та полягають у здійсненні державою контролюючих і розпорядчих функцій, та висновком про відсутність визначених ознак права власності на грошові кошти, сплачені на виконання договору, що свідчить про те, що ПАТ "Житомиргаз" не здійснював оплату власними коштами за поставлений природний газ згідно з договором.

Щодо тверджень позивача в апеляційній скарзі, що відповідач здійснював оплату власними коштами, оскільки в платіжних документах відсутнє посилання на постанову КМУ №247 від 26.03.2008р., слід зазначити, що із наданої позивачем інформації про операції по підприємству ПАТ "Житомиргаз" за період з 01.01.2013р. по 31.10.2015р. вбачається посилання на договір та відповідні постанови НКРЕ.

Крім того, на підтвердження відсутності у ПАТ "Житомиргаз" власних коштів у матеріалах справи містяться акти планової перевірки дотримання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ від 18.04.2014р. №3, від 24.04.2015р. №48, від 25.04.2016р. №53, якими встановлено, що фактичні витрати ПАТ "Житомиргаз" не відповідають затвердженій структурі тарифу (плановій тарифній виручці). Основною причиною збільшення витрат є загальне зростання закупівельної вартості ТМЦ та послуг.

Також вказано, що у 2015 році підприємство здійснило перевитрати тарифу на суму 111288,1тис. грн. більше, ніж отримало згідно тарифу, і додаткові витрати у сумі 9519,5 тис. грн., що разом становить 120807,6 тис.грн. Результатом діяльності ПАТ "Житомиргаз" за 2015 рік по інших, крім ліцензованих видів діяльності є прибуток у сумі 3564,0 тис. грн. Загальний збиток по ліцензованому виду діяльності (розподіл) за 2015 рік становив 71416,0 тис. грн.

Отже, в силу ст. 33 ГПК України, позивачем не доведено, що відповідач погашав заборгованість за поставлений природний газ власними коштами

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що оскільки ПАТ "Житомиргаз" було позбавлене можливості самостійно впливати на строк оплати вартості природного газу, визначений п. 6.1. договору, беручи до уваги, що розрахунки за спожитий природний газ проводилися у порядку та на умовах, визначених постановами КМУ №247 від 26.03.2008р., №792 від 30.09.2015р., п. 6.2. договору, а остаточні розрахунки з позивачем проведено відповідно до постанови КМ України №20 від 11.01.2005р., підстави для застосування штрафних санкцій у вигляді пені, та нарахування 3 % річних, інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, відсутні.

А тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення 3903949,42 грн., серед яких: 1918455,60 грн. пені, 406851,70 грн. 3% річних та 1578642,12 інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Таким чином, рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017р. у справі №906/10/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017р. у справі №906/10/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - без задоволення.

2. Справу №906/10/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.