ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Справа № 915/370/17

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі судового засідання Берко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1611 від 20.03.2017 року,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 586 від 30.12.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України (ідентифікаційний код 38727770),

01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14,

в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту),

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23 (ідентифікаційний код 38728444),

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон (ідентифікаційний код 14291113),

54002, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 1,

про стягнення грошових коштів у сумі 68 884,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон про стягнення грошових коштів у сумі 68 884,40 грн., з яких:

- 50 938,28 грн. основний борг за договором № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року,

- 1 274,74 грн. 3 % річних,

- 4 197,80 грн. інфляційні втрати,

- 12 473,58 грн. пеня.

Ухвалою суду від 03.05.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 15.05.2017 року.

15.05.2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2017 року.

08.06.2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив.

У поданому суду відзиві (а.с. 77-81) зазначив наступне.

Відповідач не замовляв і не отримував у позивача послуг, які є предметом договору № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року (Договір), укладеного між позивачем (Адміністрацією) та відповідачем (Генекспедитором).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про морські порти України господарська діяльність у морському порту провадиться відповідно до законодавства, обовязкових постанов по порту та зводу звичаїв морського порту.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Водного кодексу України внутрішні морські води та територіальне море є внутрішніми водними шляхами загального користування.

Згідно ст. 1 Закону України Про морські порти України акваторії морських портів (до складу яких включені рейди) є обєктами портової інфраструктури загального користування.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про морські порти України, а також наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316 Про портові збори єдиною законною платою за користування акваторією морського порту, до складу якої входить зовнішній рейд, є портові збори, зокрема, корабельний збір.

Втім, стягнення корабельного збору не є предметом позову.

Із посиланням на викладене, відповідач зазначає, що відносини між ним та адміністрацією морського порту Миколаїв щодо навантажувально-розвантажувальних робіт на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв врегульовані насамперед чинним законодавством, а також обов?язковими до виконання іншими суб?єктами господарювання актами Державного підприємства Адміністрація морських портів України (ДП АМПУ), передбаченими чинним законодавством.

Справляння адміністрацією морського порту будь-яких зборів або плат за виконання портовими операторами та судновласниками навантажувально-розвантажувальних операцій в акваторії зовнішнього рейду морського порту чинним законодавством та обов?язковими до виконання іншими суб?єктами господарювання актами ДП АМПУ не передбачено.

Так, Правила приймання суден під обробку у морському порту Миколаїв визначені розділом V Зводу звичаїв морського порту Миколаїв, затвердженого наказом голови ДП АМПУ від 25.05.2015 року № 92, не передбачають справляння з портового оператора, який виконує навантажувально-розвантажувальні роботи на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, а також із судновласника суден каботажного плавання, якими вантаж доставляється на зовнішній рейд морського порту, окремої плати.

У звязку із вказаним, користування послугами адміністрації морського порту ґрунтується виключно на засадах вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності, самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом (ст. 44 Господарського кодексу України).

Згідно договору від 25.12.2013 року № 57-П-МИФ-13 користування даною послугою не віднесено до зобов?язань відповідача, а є його правом.

Вказаним договором не встановлено такої обовязкової умови для виконання вантажно-розвантажувальних робіт на зовнішньому рейді морського порту, як замовлення і отримання від адміністрації морського порту Миколаїв послуги використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами Генекспедитора. Зазначена послуга не є такою, без отримання якої виконання портовим оператором і судновласником суден каботажного плавання навантажувально-розвантажувальних операцій в акваторії зовнішнього рейду морського порту було б неможливим.

При виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв при завантаженні суден FLAG EVI та JIN ZНU HAI відповідач не потребував послуг адміністрації морського порту Миколаїв з використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами Генекспедитора та звернувся до адміністрації морського порту Миколаїв з листами від 12.05.2016 №5844/3-16/33, №5845/3-16/33, №5848/3-16/33 та від 24.05.2016 №6434/3-16/33, №6450/3-16/33, №6451/3-16/33, №6519/3-16/33 та від 25.06.2016 №6520/3-16/33 із заявками лише на виділення якірного місця та надання дозволу на постановку на якір на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв суден каботажного плавання, якими вантаж доставляється на зовнішній рейд морського порту Миколаїв із швартуванням до суден FLAG EVI та JIN ZНU HAI. Вказані листи не містили замовлення вищевказаної послуги.

Відповідно до п. 1.1. Договору Адміністрація, за наявністю можливості надає послуги по організації вантажопереробки вантажу силами та засобами Генекспедитора на рейдах Миколаївського морського порту згідно Додатку № 1 (який є невідємною частиною Договору), а Генекспедитор приймає ці послуги та оплачує їх згідно рахунків Адміністрації.

Отже, предметом Договору № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року є надання позивачем послуг по організації вантажопереробки вантажу.

Пунктом 2.2.7. Договору сторони дійшли згоди, що Генекспедитор зобовязаний не менш ніж за 5 діб до заходження судна в порт надавати заявку на надання послуг.

У звязку з цим відповідач звертає увагу суду, що жодних заявок на надання послуг, обумовлених Договором №57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року він не надавав.

Листи відповідача від 12.05.2016 року №5844/3-16/33 та від 25.05.2016 року № 6519/3-16/33, на які посилається позивач у якості доказу замовлення послуг за Договором, жодним чином не свідчать про замовлення послуг за цим Договором, оскільки вони не містять посилання на Договір № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року та не містять замовлення послуг, які є предметом Договору.

Так, відповідач листами від 12.05.2016 року №5844/3-16/33 та від 25.05.2016 року № 6519/3-16/33 просив позивача надати якірну стоянку на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв для навантаження т/х FLAG EVI та JIN ZHU HAI відповідно.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України Про морські порти України якірна стоянка - гідротехнічна споруда, розташована в межах акваторії морського порту, призначена для стоянки суден на якорі.

Отже, якірна стоянка, про надання якої відповідач просив у листах від 12.05.2016 року №5844/3-16/33 та від 25.05.2016 року № 6519/3-16/33, не є тотожним поняттю місце перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту, яке визначено позивачем у його рахунках.

Листи відповідача жодного відношення до Договору №57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року не мають та ніяким чином не свідчать про замовлення послуг за цим Договором.

Крім того, зазначеними листами відповідач повідомив позивача про здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на судно JIN ZHU HAI власними та залученими силами та без використання послуг позивача.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, що діяла на момент виконання навантажувально-розвантажувальних робіт та складання рахунків) виключно первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Одним з видів первинних документів відповідно до вимог вищевказаного закону є акт виконаних робіт, підписаний сторонами господарської операції.

Відповідно до п. 2.1.5 Договору (викладеного у новій редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року) Адміністрація зобовязана протягом 5-ти робочих днів з дати закінчення надання послуг надавати рахунки та акти наданих послуг Генекспедитору за фактично надані послуги Адміністрацією по кожній судовій партії.

В той же час, позивачем до позовної заяви не надано ані належним чином оформлених актів наданих послуг, ані доказів направлення таких актів в адресу відповідача.

Враховуючи все вищевикладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

25.12.2013 року між Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон (Генекспедитор, відповідач) був укладений договір № 57-П-МИФ-13 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач, за наявності можливості, надає послуги по організації вантажопереробки вантажу силами та засобами відповідача (послуга) на рейдах Миколаївського морського порту (порт) згідно Додатку №1 (який є невід'ємною частиною Договору), а відповідач приймає ці послуги та оплачує їх згідно рахунків позивача. Прийом судна здійснюється тільки після підтвердження його позивачем згідно із Зводом звичаїв Миколаївського морського порту. (а.с. 10-12)

Позивач зобовязаний:

Відповідно до п. 2.1.1 Договору надавати послуги згідно п. 1.1 Договору та Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 05.06.2013 року № 348, а також дозвіл на проведення вантажно-розвантажувальних робіт на рейдах порту.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору здійснювати обслуговування суден у відповідності із Зводом звичаїв Миколаївського морського порту.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору контролювати роботи при вантажопереробці вантажу на/з судна силами та засобами відповідача.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору здійснювати облік вантажу вагою, заявленою відповідачем на підставі коносаментів або генерального акту, без відповідальності позивача за якість та кількість вантажу.

Відповідно до п. 2.1.5 Договору (у редакції Додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) Адміністрація зобовязана протягом 5-ти робочих днів з дати закінчення надання послуг надавати рахунки та акти наданих послуг Генекспедитору за фактично надані послуги Адміністрацією по кожній судовій партії.

Відповідно до п. 2.1.7 Договору надавати інші послуги, які не передбачені цим договором, за окремими заявками відповідача та окремими договорами за вільними тарифами позивача.

Відповідач зобовязаний:

Відповідно до п. 2.2.4 Договору самостійно здійснювати вантажопереробку вантажу на рейдах порту своїми силами та засобами.

Відповідно до п. 2.2.5 Договору за 10 діб до заходження судна у порт надавати заявку на підхід судна в диспетчерську позивача.

Відповідно до п. 2.2.6 Договору завчасно до початку здійснення вантажних операцій на/з судно надавати позивачу доручення на вантажопереробку.

Відповідно до п. 2.2.7 Договору відповідач зобов'язаний не менш ніж за 5 діб до заходження судна в порт надавати заявку на надання послуг.

Відповідно до п. 2.2.8 Договору отримувати та підписувати приймально-здавальні акти щодо надання послуг протягом двох робочих днів з моменту його отримання.

Відповідно до п. 2.2.9 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) протягом 5-ти робочих днів з дати закінчення надання послуг отримувати рахунки та акти наданих послуг позивача за фактично надані послуги позивачем по кожній судновій партії. Оплачувати рахунки позивача у терміни згідно п. 3.2 Договору.

Відповідно до п. 2.2.15 Договору надавати позивачу до прийняття судна Декларацію про вантаж та Сертифікат про властивість вантажу на момент перевантаження.

Відповідно до п. 2.2.22 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) по закінченню відвантаження суднової партії отримувати та повертати протягом 5-ти робочих діб оформлений належним чином Акт наданих послуг на кількість перевантаженого вантажу. У разі не підписання Акту наданих послуг відповідачем у визначений строк, такі послуги вважаються прийнятими та підлягають оплаті відповідачем згідно п. 3.2 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач сплачує позивачу вартість послуг, що вказані у Додатку № 1, який є невідємною частиною Договору.

Додатком № 1 до Договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 22.07.2014 року до Договору) за послугу з використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами відповідача встановлені наступні тарифи:

від 0 до 300 000 тонн включно 1 грн. за тонну,

від 300 001 тонн і більше 0,50 грн. за тонну.

Відповідно до п. 3.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) оплата за фактично надані послуги здійснюється відповідачем не пізніше 7 робочих днів з дати закінчення надання послуг на підставі рахунку.

Відповідно до п. 3.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) у разі необхідності Сторони здійснюють звіряння розрахунків.

Відповідно до п. 3.4 Договору рахунки, що направляються по факсу або електронною поштою вважаються такими, що передані та прийняті. Дата відправлення являється датою отримання.

Відповідно до п. 7.1 Договору термін дії договору починається з 01.01.2014 року та діє по 31.12.2014 року включно. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору не надійшло письмової заявки від жодної із Сторін про його розірвання, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Миколаївською філією Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрацією Миколаївського морського порту) було отримано лист відповідача від 12.05.2016 року № 5848/3-16/33 про надання дозволу на навантаження судна FLAG EVI на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв (а.с. 68), листи відповідача від 12.05.2016 року №№ 5844/3-16/33, 5845/3-16/33 на надання якірного місця на зовнішньому рейді для завантаження т/х FLAG EVI (а.с. 50, 66), лист від 24.05.2016 року № 6450/3-16/33 про надання дозволу на навантаження судна JIN ZНU HAI на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв (а.с. 62), листи від 24.05.2016 року №№ 6434/3-16/33, 6451/3-16/33 про погодження навантажувально-розвантажувальних робіт судна JIN ZНU HAI на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв (а.с. 82, 83), лист від 25.05.2016 року № 6519/3-16/33 на надання якірного місця на зовнішньому рейді для дозавантаженя т/х JIN ZНU HAI (а.с. 60), якими він гарантує сплату рахунків.

Також Миколаївською філією Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрацією Миколаївського морського порту) було отримано лист відповідача від 25.05.2016 року № 6520/3-16/33 з проханням погодити виконання завантажувально-розвантажувальних робіт у період з 25.05.2016 року по 29.05.2016 року по завантаженню судна JIN ZНU HAI та вказати місце на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв (а.с. 63).

У всіх листах відповідача до позивача зазначено, що всі операції будуть проводитися відповідачем власними та залученими силами без використання послуг Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

Згідно вказаних листів на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами відповідача по т/х FLAG EVI, рейс 29.05.2016 року (пшениця) на суму 45 974,25 грн. з ПДВ та по т/х JIN ZНU HAI рейс 30.05.2016 року (кукурудза) на суму 4 964,03 грн. з ПДВ.

Позивачем було виставлено рахунки за використання місця на рейді порту: від 29.05.2016 року № 33361512 на суму 39 748,49 грн. (а.с. 26), від 29.05.2016 року № 3337512 на суму 6 225,76 грн. (а.с. 52) та від 30.05.2016 року № 33391512 на суму 4 964,03 грн. (а.с. 55), які були надіслані факсом.

Також рахунки отримані під підпис уповноваженим працівником відповідача 07.06.2016 року, про що зроблено запис у Журналі реєстрації рахунків (а.с. 24-25).

Основний борг Відповідача за травень 2016 року складає 50 938,28 грн. (6 225,76 грн. + 39 748,49 грн. + 4 964,03 грн.)

01.08.2016 року позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 18-14/4427 про оплату заборгованості в сумі 50 938,28 грн., а також 3% річних та пені, яка отримана відповідачем 05.08.2016 року (а.с. 20-23).

Доказів отримання відповіді на претензію або оплати заборгованості суду не надано.

Вказане стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідн до вимог ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін його виконання), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Використання відповідачем місця на зовнішньому рейді порту для здійснення завантаження вантажів підтверджується також дорученнями на відвантаження експортних вантажів з відмітками про фактичний обєм завантаженого вантажу (а.с. 29-49); відомостями-розрахунками вартості зберігання та інших операцій по експортним вантажам, які містять № складу/причалу, дату прибуття вантажу в порт, дату відвантаження, номера вагонів, номера приймального акту тощо (а.с. 27, 53, 56); коносаментами, в яких місцем перевантаження вантажу зазначено зовнішній рейд Миколаївського морського порту (а.с. 58-59).

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу за договором № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року в сумі 50 938,28 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо позовних вимог відхиляються судом з огляду на наступне.

Як зазначено вище, у всіх листах відповідача до позивача зазначено, що всі операції будуть проводитися відповідачем власними та залученими силами без використання послуг Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

Разом з тим, у судовому засіданні 08.06.2017 року представник відповідача не зміг пояснити, від яких конкретно послуг відмовився відповідач.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 406 акваторія морського порту Миколаїв надана державному підприємству Адміністрація морських портів України у користування, за умови недопущення передачі її або її частин іншим суб'єктам господарювання, межі якої визначені постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 934.

Відповідно до статті 1 Закону України Про морські порти України (Закон) рейд - частина акваторії морського порту, що використовується для стоянки суден на якорі, у тому числі для ремонту суден, посадки (висадки) пасажирів, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, в її незахищеній частині (зовнішній рейд) або в частині, захищеній повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об'єктами природного походження (внутрішній рейд).

Згідно з п. 3.1 Правил надання послуг у морських портах України, які затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 року № 348, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.08.2013 року за № 1401/23933, вантажно-розвантажувальні роботи в морському порту здійснюють портові оператори, оператори терміналів на підставі договорів перевалки або інших договорів.

Таким чином, здійснювати перевантажувальні роботи у морському порту має право портовий оператор.

Портовий оператор - (стивідорна компанія) - суб'єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов'язані з цим види господарської діяльності. Отже, якщо суб'єкт господарювання проводить один з наведених у визначенні видів діяльності, він вважається портовим оператором.

Відповідач проводить перевантажувальні роботи, отже вважається портовим оператором.

Водночас, відповідач є і судновласником плавзасобів, за допомогою яких він доставляє вантаж до зовнішнього рейду та перевантажує його на великотоннажні судна.

Портові збори відповідно до Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316, регулюють порядок справляння портових зборів з суден та інших плавучих споруд.

Таким чином, відповідач сплачує портові збори як судновласник судна. Отже, при здійснені навантажувальних робіт у порту Миколаїв відповідач виступає як портовий оператор, а не лише як судновласник. Таким чином, портові збори відповідач сплачує за захід своїх плавзасобів у порт як судновласник, а за безпосередньо здійснення перевантажувальних робіт та користування у цих цілях акваторією порту, відповідач має сплачувати за відповідні послуги вже як портовий оператор.

Корабельний збір сплачується за сам факт безпечного використання акваторії порту плавзасобами - для плавання згідно рейсу, стоянки на якорі задля очікування проходу до причалу тощо.

Проте використання місця на рейді для перевантаження вантажу це вже функції портового оператора, який задля здійснення своєї господарської діяльності має одержати право на використання акваторії. Судна та інші плавзасоби відповідача отримують право користування акваторією, сплачуючи корабельний збір. Відповідач як юридична особа для тимчасового використання частини акваторії для цілей перевалки вантажу має одержати таке право на підставі договору.

Такий договір між сторонами укладено - № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року.

Відповідач посилається на відсутність заявки з його боку на послугу за договором.

У Великому тлумачному словнику сучасної української мови надано розширене тлумачення слову заявка.

Заявка - офіційне подання, що містить вимогу на що-небудь; замовлення; перший прояв чого-небудь; повідомлення про намір здійснити, виконати щось.

Листами, які наявні в матеріалах справи, відповідач повідомляв про намір здійснити перевантаження вантажу на зовнішньому рейді, просив визначити місце на рейді та гарантував оплату послуг. При чому, гарантуючи оплату, посилався на договірні умови між сторонами.

У судовому засіданні 08.06.2017 року сторони підтвердили, що в межах господарської діяльності відповідача як портового оператора між сторонами існує виключно договір № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року.

За таких обставин, направляючи листи-заявки про надання якірної стоянки для здійснення перевантаження вантажу на зовнішньому рейді та гарантуючи оплату за договором, відповідач виходив саме з умов укладеного між сторонами договору № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року.

Отже, вказані в заявках наміри відповідача зумовили організувати перевантаження вантажу на рейді з боку Адміністрації, а саме - визначити та надати безпечне місце в акваторії, скеровувати процес безпечної експлуатації акваторії та діяльності з перевалки.

Відповідно до ст. 21 Закону тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, правочини. Отже зобов'язання сторін вникають на підставі укладеного договору.

Щодо відсутності підписаного між сторонами акту наданих послуг, то слід зазначити наступне.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2.1.5 Договору (у редакції Додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) позивач зобовязаний протягом 5-ти робочих днів з дати закінчення надання послуг надавати рахунки та акти наданих послуг Генекспедитору за фактично надані послуги Адміністрацією по кожній судовій партії.

Відповідно до п. 2.2.9 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) відповідач зобов'язаний протягом 5-ти робочих днів з дати закінчення надання послуг отримувати рахунки та акти наданих послуг позивача за фактично надані послуги позивачем по кожній судновій партії. Оплачувати рахунки позивача у терміни згідно п. 3.2 Договору.

Відповідно до п. 2.2.22 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) по закінченню відвантаження суднової партії отримувати та повертати протягом 5-ти робочих діб оформлений належним чином Акт наданих послуг на кількість перевантаженого вантажу. У разі не підписання Акту наданих послуг відповідачем у визначений строк, такі послуги вважаються прийнятими та підлягають оплаті відповідачем згідно п. 3.2 Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) оплата за фактично надані послуги здійснюється відповідачем не пізніше 7 робочих днів з дати закінчення надання послуг на підставі рахунку.

Отже, саме на відповідача покладено обовязок отримувати акти наданих послуг, оформлені позивачем.

Відповідач ухилився від свого обов'язку, чим порушив умови зобов'язання. Частиною 3 статті 212 ЦК України встановлено, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Враховуючи, що відповідачем не заперечується факт здійснення перевантажувальних робіт на зовнішньому рейді з використанням місця, та наявність в матеріалах справи доказів, що підтверджують здійснення відповідачем таких робіт та використання акваторії, ухилення від отримання акту наданих послуг та його підписання, у відповідності із положеннями п. 2.2.22 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 року до Договору) такі послуги вважаються прийнятими та підлягають оплаті відповідачем згідно п. 3.2 Договору не пізніше 7 робочих днів з дати закінчення надання послуг на підставі рахунку.

Як зазначено вище, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами відповідача по т/х FLAG EVI, рейс 29.05.2016 року (пшениця) на суму 45 974,25 грн. з ПДВ та по т/х JIN ZНU HAI рейс 30.05.2016 року (кукурудза) на суму 4 964,03 грн. з ПДВ.

Оскільки датами закінчення надання послуг є 29.05.2016 року по т/х FLAG EVI, рейс 29.05.2016 року (пшениця) та 30.05.2016 року по т/х JIN ZНU HAI рейс 30.05.2016 року (кукурудза) , відповідач мав оплати послуги до 07.06.2016 року включно та 08.06.2016 року включно відповідно.

Оскільки вказаний обовязок відповідачем не виконаний, позивач набув право на стягнення заборгованості в судовому порядку.

Також судом відхиляються твердження відповідача про те, що послуга використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами Генекспедитора не є такою, без отримання якої виконання портовим оператором і судновласником суден каботажного плавання навантажувально-розвантажувальних операцій в акваторії зовнішнього рейду морського порту було б неможливим, оскільки характер здійснення навантажувально-розвантажувальних операцій передбачає обовязкове використання місця для здійснення зазначених операцій.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 1 274,74 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 197,80 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.3 Договору за несвоєчасну оплату рахунків позивача з відповідача стягується сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.

Позивачем здійснено нарахування 3 % річних за період з 21.06.2016 року по 21.04.2017 року та інфляційних втрат за період з липня 2016 року по січень 2017 року включно.

Детальний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат наявний у матеріалах справи (а.с. 71).

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, судом встановлено, що нарахування здійснено по кожному окремому зобовязанню.

Розрахунок є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Суд погоджується з нарахуванням інфляційних втрат за період з липня 2016 року по січень 2017 року включно, враховуючи наступне.

Відповідно до положень абзаців 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, вимога щодо стягнення 3 % річних у сумі 1 274,74 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 197,80 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 21.06.2016 року по 21.04.2017 року в сумі 12 473,58 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.3 Договору за несвоєчасну оплату рахунків позивача з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення до повної сплати заборгованості.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за період з 21.06.2016 року по 21.04.2017 року в сумі 12 473,58 грн.

Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (а.с. 72-73).

Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, по кожному окремому зобовязанню.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 232 ГК України, судом здійснено перерахунок пені за період з 21.06.2016 року по 21.12.2016 року (шість місяців), розмір якої склав 7 768,79 грн.

Отже, обґрунтованою є вимога про стягнення пені в сумі 7 768,79 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов договору № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов Договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені до 2 000,00 грн., тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд звертає увагу сторін, що у відповідності до абз. 4 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом України Про судовий збір) ставкою.

При цьому, судом враховано, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон (ідентифікаційний код 14291113, 54002, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 1) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України (ідентифікаційний код 38727770, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ідентифікаційний код 38728444):

- 50 938,28 грн. (пятдесят тисяч девятсот тридцять вісім грн. 28 коп.) основного боргу за договором № 57-П-МИФ-13 від 25.12.2013 року,

- 1 274,74 грн. (одна тисяча двісті сімдесят чотири грн. 74 коп.) 3 % річних,

- 4 197,80 грн. (чотири тисячі сто девяносто сім грн. 80 коп.) інфляційних втрат,

- 2 000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) пені,

- 1 488,00 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складений 12.06.2017 року.

Суддя В.О. Корицька