Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" червня 2017 р. Справа № 906/341/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- дов. від 13.06.2016 № 18-0009/49994

від відповідача: ОСОБА_2- дов. від 03.01.20187 №1

ОСОБА_3- директор.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"

про стягнення 2501470,69 грн.

Подано позов про стягнення з ТзОВ "Малин Енергоінвест" на користь позивача 2495054,44 грн. боргу за надані послуги в січні 2017 р. по очищенню стічних вод на очисних спорудах Національного банку України та 6416,25 грн. 3% річних від простроченої суми боргу.

Ухвалою господарського суду від 19.04.2017 р. позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечили з підстав, викладених у письмовому відзиві та письмових запереченнях (а.с. 85-86).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що на балансі Національного банку України на праві господарського відання перебуває комплекс очисних споруд Фабрики банкнотного паперу Національного банку України, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 06.07.2015 № 40139281 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.07.2015 №40784719 (а.с. 33-34).

Позивач вказує, що 01.06.2016 між Національним банком України (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Малин Енергоінвест» (Відповідач, Споживач) був укладений договір №ф/16-81-183 про надання послуг ( а.с. 16-22).

Відповідно до пункту 1.1 Договору виконавець зобов'язався забезпечити надання послуг каналізаційних (видалення та оброблення стічних вод, а саме приймання і очищення стічних вод Споживача на очисних спорудах Виконавця за адресою вул. Чорновола, 44а, м. Малин, в об'ємі (орієнтовно) 1000 тис. м3 протягом дії Договору.

Строк дії вказаного договору відповідно до п. 11.1 закінчився 31.12.2016.

03.10.2016 позивач направив відповідачу лист №81-0028/81803, в якому повідомив, що ціна за послуги з приймання та очистки стічних вод для усіх абонентів установлена на рівні 10751,10 грн./ тис. м. куб. з ПДВ, тому просив відповідача врахувати вказану ціну при проведені процедури закупівлі послуг каналізаційних або послуг з очищення стічних вод на 2017 рік (а.с. 54).

Як зазначив позивач, відповідач з такою ціновою політикою позивача не погодився, закупівлю послуг з очистки стічних вод відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі" не провів та відповідно договір з надання послуг з очистки стічних вод на 2017 рік не уклав.

Проте, починаючи з 01.01.2017, позивач продовжує надавати відповідачу послуги з приймання і очищення стічних вод без договору на підставі Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. N 37.

Позивач вважає, що відповідно до вимог абзацу 5 пункту 2.1 Інструкції, підприємства, що здійснюють скид та не мають договору (або при закінченні строку його дії), сплачують Виконавцю послуги в п'ятикратному розмірі встановленої ціни за весь обсяг скинутих за час відсутності договору стічних вод відповідно до місцевих Правил приймання.

Позивач зазначає, що протягом січня 2017 року відповідачу було надано послуги з очищення стічних вод у кількості 77460,0 м куб., що підтверджується актом про кількість наданих послуг від 01.02.2017, актом про кількість спожитої води від 31.01.2017 та актом про кількість скидів від 01.02.2017 (а.с. 24,25,23).

Вказує, що вартість послуг з очищення стічних вод за січень 2017 з врахуванням п'ятикратного розміру встановленої ціни склала 3 162 594, 20 грн. (77460 ,00 м. (кількість наданих послуг * 8165,75 грн. (варість послуги на 1 м.кв. з ПДВ * 5).

При цьому позивач виходив з вартості очистки 1 м. куб. стічних вод, яка була погоджена сторонами в договорі, який діяв до 31.12.2016, а саме 6 804,79 грн. без ПДВ (8165,75 грн. з ПДВ) за 1 м. куб.

02.02.2017 листом № 81-0017/8309 відповідачу було направлено рахунок для оплати № від 31.01.2017 та акт про передавання-приймання послуг від 01.02.2017 у двох примірниках (а.с. 26-27).

06.02.2017 листом №157 відповідач повернув вищевказані акти без підпису та погодження через відсутність підстав для застосування п'ятикратного розміру плати за весь обсяг скинутих стічних вод (а.с. 28-29).

09.02.2017 р., відповідно до ст. 601 ЦК України згідно заяви № 81-0017/10694 позивачем проведено зарахування зустрічних однорідних вимог, які виникли між сторонами, зменшивши відповідачу заборгованість на суму 367133,46 грн.

13.02.2017 позивачем направлено відповідачу вимогу щодо сплати заборгованості за послуги з очистки стічних вод, наданих протягом січня 2017 року в розмірі 2795460,74 грн. (3162594,20 грн. - 367133,46 грн.) (а.с 31).

У відповідь на вказану претензію відповідач своїм листом від 27.02.2017 повідомив позивача, що не визнає грошові вимоги на суму 3162594,20 грн. (а.с. 32).

Водночас, позивач зазначає, що відповідачем було проведено оплату за послуги з очищення стічних вод, наданих ТОВ "Малин Енергоінвест" в сумі 300406,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4997 від 21.03.2017 та № 4998 від 21.03.2017 (а.с. 42-43).

За поясненнями позивача вказані кошти позивачем занесено в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з очистки стічних вод у січні 2017 року (а.с. 40).

Таким чином, як вказує позивач, у відповідача станом на день звернення з позовом до суду існує заборгованість перед позивачем з урахуванням проведеної відповідачем оплати та проведеного позивачем зарахування зустрічних однорідних вимог, за надані послуги з очищення стічних вод без договору в січні 2017 року в сумі 2495054,44 грн. (3162594,20 грн. (вартість наданих послуг) - 367133,46 грн. (сума зарахування зустрічних однорідних вимог) - 300406,30 грн. (сума сплачених відповідчем коштів у березні 2017 року).

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6416,25 грн. 3 % річних.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що у НБУ відсутні підстави для застосування Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України № 37 від 19.02.2002.

Вказує, що НБУ не є підприємством, яке має ознаки "Водоканалу", тому на нього не поширюються зазначені вище Правила.

Серед іншого зазначає, що наявність на балансі позивача очисних споруд, як лише одного з елементів системи каналізації, який має відомчу належність, не дає підстав для застосування Правил до відповідача як ліцензіата послуг централізованого водопостачання та водовідведення, який в даному випадку має статус "Водоканала".

Вказує, що позивачем неправомірно застосовано також договірну ціну в якості "тарифу", оскільки п. 2.1 Інструкції № 37 передбачено, що підприємства сплачують за послуги з водовідведення за тарифом, установленим згідно з чинним законодавством для відповідної категорії абонентів. Порядок встановлення тарифів передбачено ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" .

Разом з тим, відповідач не заперечує факт надання позивачем послуг з очищення стічних в обсязі 77460, м. куб. та вказує, що вартість таких послуг відповідачем була оплачена виходячи з ціни, яка була встанволена в договорі від 01.06.2016, а саме 8165,75 грн. за 1 .м куб. з ПДВ.

Відповідач позовні вимоги щодо стягнення вартості наданих послуг, розрахованих визодячи з п'ятикратного розміру, вважає безпідставними та просить відмовити в їх задоволені.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач без продовження строку дії договору про надання послуг з очищення стічних вод, строк дії якого закінчився та без укладення нового договору, продовжує отримувати послуги з очищення стічних вод, у зв'язку з чим, як вважає позивач, у відповідача за надані послуги в січні 2017 року виникла заборгованість в сумі 2495054,44 грн.

Вказана заборгованості позивачем розрахована на підставі Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. N 37, виходячи з п'ятикратного розміру встановленої ціни за весь обсяг скинутих за час відсутності договору стічних вод.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції "Про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів", затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. N 37, дану Інструкцію розроблено відповідно до положень Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водного кодексу України, Основних напрямів державної політики України у галузі охорони довкілля, використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки, затверджених Постановою Верховної Ради України від 5 березня 1998 року N 188/98-ВР, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 1999 року N 303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору" із змінами і доповненнями (далі - Порядок).

Інструкція встановлює єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства) (п.1.2)

Пунктом 1.3 Інструкції передбачено, що підприємства скидають стічні води в системи комунальної чи відомчої каналізації та сплачують їм за послуги водовідведення відповідно до договорів з Водоканалами. Договори укладають на підставі місцевих Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації міста (далі - місцеві Правила приймання), Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 N 65, зареєстрованих у Мін'юсті України 22.07.94 за N 165/374 (далі - Правила користування), та цієї Інструкції.

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. N 37 також затверджено Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України. будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. N 37 затверджено Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України.

Правила розроблено відповідно до Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 1999 року N 303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору" із змінами і доповненнями (далі - Порядок), Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1999 року N 465, згідно з Будівельними нормами і правилами "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди" (БНіП 2.04.03-85, окрім пункту 6.2).

Пунктом 1.2 Правил передбачено, що Правила поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Пунктом 1.8 Правил встановлено, що Водоканали приймають стічні води Підприємств до комунальної або відомчої каналізації за умови, якщо каналізаційна мережа та очисні споруди каналізації мають резерв пропускної спроможності, показники якості стічних вод Підприємства задовольняють вимоги місцевих Правил приймання та укладеного з Водоканалом договору на приймання стічних вод (Договір на послуги водовідведення).

З аналізу вищенаведених норм нормативних актів вбачається, що Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України та Інструкцією "Про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів" виокремлюється спеціальний суб'єкт, який застосовує дані нормативні акти у своїй діяльності, а саме "Водоканал", який характеризується певними , притаманними тільки йому ознаками.

Так "Водоканалом" є комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації.

Пунктом 1.4 Правил, зокрема, визначено, що каналізація - сукупність споруд та мереж, призначених для відведення та очищення стічних вод.

Відповідно до п. 2.3 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, підприємства мають право користуватися послугами міської каналізації з приймання, відведення і очищення стічних вод після виконання ними вимог щодо приєднання абонентів до комунальної або відомчої каналізації відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65 та зареєстрованих Мін'юстом України 22.07.1994 за № 165/374, та укладеного договору на послуги водовідведення.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, своє право на застосування положень Інструкції "Про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів", обґрунтовує тим, що на балансі у позивача на праві господарського відання перебуває комплекс очисних споруд Фабрики банкнотного паперу Банкнотно- монетного двору Національного банку України.

Так, чисні споруди - це комплекс інженерних споруд у системі каналізації населеного пункту або промислового підприємства, призначений для очищення стічних вод від забруднень, що містяться в них, тобто очисні споруди являються окремою складовою системи каналізації.

Каналізація представляє собою комплекс інженерних споруд і заходів з метою:

- прийому стічних вод у місцях їх збирання і транспортування їх до очисних споруд;

- очистки і обеззаражування стічних вод;

- утилізації корисних речовин, що містяться в стічних водах і їх осадах;

- випуску стічних вод у водоймища.

Отже, факт належності позивачу на праві господарського відання очисних споруд, не дає підстав вважати, що позивачу належить система "каналізації" в розумінні Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, що вказує на те, що позивач безпідставно відніс себе до категорії "Водоканал", а відтак без належних на те підстав застосував норми Інструкції "Про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів" .

Позивачем також не надано доказів, що саме НБУ як підприємством "Водоканал", якому належить "каналізація", здійснено дії щодо приєднання абонентів до комунальної або відомчої каналізації відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України

За вказаних обставин вимога позивача про стягнення з відповідача плати за послуги з очистки стічних вод, наданих у січні 2017 року з урахуванням п'ятикратного розміру встановленої ціни за весь обсяг скинутих за час відсутності договору стічних вод відповідно до Інструкції є безпідставними, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для застосування Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів.

Крім того, суд зауважує, що рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради № 18 від 16.01.2013 затверджено Правила приймання стічних вод у систему міської каналізації міста ОСОБА_3 (а.с. 68).

Так, відповідно до вказаних правил, міською каналізацією є Малинська система каналізації, незалежно від балансової належності Збірних Колекторів, споруд та обладнання, у тім числі - дощова.

Відповідно до п. 2.3 даних Правил, Правила встановлюють вимоги до приймання від Підприємств стічних до Міської каналізації, регламентують взаємні права та обов'язки Підприємств і ТОВ "Малин Енергоінвест", порядок визначення плати за послуги водовідведення, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та міри впливу за їх порушення.

Таким чином саме відповідач є підприємством, якому надані функції "Водоканалу", і який у своїй роботі керується Правилами та Інструкцією, а відповідач надає останньому послуги з очистки стічних вод, як однієї із складової, яка входить до поняття "каналізація."

Разом з тим суд зауважує, що статтею 6 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Статтею 7 Вказаного закону визначено й інші повноваження НБУ, серед яких відсутні повноваження щодо надання житлово-комунальних послуг.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що позивач невірно тлумачить норми п. 2.1, Інструкції щодо п'ятикратного розміру встановленої ціни, оскільки вказаною Інструкцією передбачно, що підприємства, що здійснюють скид та не мають договору (або при закінченні строку його дії), сплачують Водоканалу в п'ятикратному розмірі встановленого т а р и ф у, що є відмінними поняттями.

Відповідно до ст. 28 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" тарифи на послуги централізованого водовідведення віднесено до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування або Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (залежно від органу, що видав ліцензію).

Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 2495054,44 грн. заборгованості за надані послуги є безпідставною та необґрунтованою, тому суд відмовляє в її задоволені.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 6416,25 грн. 3 % річних, то оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення основного боргу в сумі 2495054,44 грн. то і безпідставною є вимога про стягнення 3 % річних.

Згідно статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини справи суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

В порядку ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.06.17

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1- в справу

2,3 сторонами