ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" червня 2017 р.Справа № 916/920/17

За позовом: Прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради;

До відповідача: ОСОБА_2 підприємства «КАРОЛАЙН»;

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради;

про розірвання договору оренди;

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

Від прокуратури: ОСОБА_3С за посвідченням №005170 від 22.09.2017р.;

Від позивача: Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 12.05.2017р.; ОСОБА_5, довіреність від 12.05.2017р.;

Від третьої особи: не зявився;

СУТЬ СПОРУ: 18.04.2017р. Прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради до господарського суду Одеської області надійшла позовна заява до відповідача ОСОБА_2 підприємства «КАРОЛАЙН» (далі ПП «КАРОЛАЙН») про розірвання договору оренди берегозахисної споруди у вигляді ділянки штучного пляжу «Аркадія» між траверсами №1 і №1-А загальною площею 445 кв.м. №67-ОР від 08.08.2007р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.04.2017 року порушено провадження у справі № 916/920/17 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

31.05.2017р. за вх.№2-2938/17 до господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого ПП «КАРОЛАЙН» просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 міську раду.

31.05.2017р. за вх.№12076/17 до господарського суду Одеської області від ПП «КАРОЛАЙН» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.05.2017р. задоволено клопотання відповідача за вх.№ 2-2938/17 від 31.05.2017р.; залучено до участі у справі №916/920/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міську раду.

01.06.2017р. від Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради надійшли письмові пояснення по справі.

12.06.2017р. до господарського суду Одеської області від Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.06.2017р. до господарського суду Одеської області від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_1 міської ради надійшли письмові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 12.06.2017р. представник прокуратури надав додаткові письмові пояснення.

У судовому засіданні 12.06.2017р. представник прокуратури надав клопотання про огляд та дослідження доказу у вигляді штучної ділянки пляжу «Аркадія» між траверсами №1 і №1-А в ході виїзного судового засідання.

12.06.2017р. до господарського суду Одеської області від Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивоване тим, що на 12.06.2017р. призначено декілька справ, а згідно штатного розпису у позивача наявний лише один юрисконсульт.

У судовому засіданні 12.06.2017р., судом відмовлено у задоволенні клопотання Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що юридична особа якою є позивач не повязана зі своїми представниками, а тому неможливість явки у судове засідання одного чи декількох представників не є поважною підставою для відкладення розгляду справи, крім цього, до даного клопотання позивачем не надано належних та допустимих доказів, що 12.07.2017р. в господарському суді Одеської області слухаються справи які призначені на один і той же час, а тому суд вважає дане клопотання необґрунтованим.

Крім цього, суд звертає увагу, що строк розгляду справи закінчується 18.04.2017р., однак, відповідно до протоколу судового засідання суд перейшов до початку розгляду справи по суті 12.06.2017р., необґрунтовані клопотання про відкладення справи призводить до штучного затягування судового процесу, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

У судовому засіданні 12.06.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд встановив:

08.08.2007р. між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради (Орендодавець, позивач) та ПП «Каролайн» (Орендар, відповідач) було укладено договір оренди берегозахисної споруди №67-ор відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в термінове платне користування берегозахисну споруду другої черги ПЗС у вигляді частини штучного пляжу загальною площею 445,0 кв.м. між траверсами №1 та №1-А у районі штучного пляжу «Аркадія» на узбережжі Чорного моря в м.Одесі, яка знаходиться під будівлею кафе-бару «Кокос», відповідно до схеми, що є невідємною частиною даного договору (додаток 1), вартість якої визначена експертною оцінкою та відповідно до акту оцінки (додаток 2) складає 111111,00 грн. (сто одинадцять тисяч сто одинадцять грн.)

Відповідно до п. 3.1 договору №67-ор встановлено, що орендна плата визначається на підставі ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», постанови КМУ від 04.10.1993р. №786 «Про Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна», п.3 додатку до рішення ОСОБА_1 міської ради від 09.11.2005р. «Про нову редакцію Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси» і складає за перший місяць оренди 1666,67 грн., у т.ч. ПДВ 277,78грн. Розрахунок орендної плати додається до даного договору (додаток № 4).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.п.3.2.,3.3 договору №67-ор орендна плата перераховується орендодавцеві щомісяця до 5 числа поточного місяця, з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.4. договору визначено, що розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін у випадку зміни ставки орендної плати і методики її розрахунку, на підставі рішень ОСОБА_1 міської ради, законів, постанов уряду та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

За умовами п.3.5. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до діючого законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

Згідно пояснень учасників процесу, за ПП «КАРОЛАЙН» заборгованість з орендної плати по договору №67-ор відсутня.

Відповідно до обовязків, передбачених договором №67-ор, орендар зобовязаний:

- використовувати орендоване майно відповідно до його призначення й умов даного договору, а також Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси (п.4.1.1. договору);

- своєчасно і в повному обсязі платити орендну плату та податок на додану вартість (п.4.1.2. договору);

- забезпечити схоронність орендованого майна, запобігати техногенному погіршенню його стану і берегозахисних властивостей, усувати випадки несанкціонованого орендодавцем вивозу (переміщенню) піску або його розкраданню (п.4.1.3. договору);

- здійснювати за рахунок власних коштів, у терміни і в обсягах, зазначених Приписами Орендодавця, ремонтно-відновлювані і профілактичні роботи з метою підтримки берегозахисних функцій пляжу, якщо такі погіршилися в результаті порушень при експлуатації, впливу небезпечних гідрогеологічних або техногенних процесів (п.4.1.4. договору);

- протягом місяця після укладання даного договору, застрахувати орендоване майно не менш ніж на його балансову вартість на користь орендодавця, у порядку визначеному законодавством. Ризики випадкового руйнування або неприпустимого погіршення експлуатаційних параметрів обєкта оренди визначається договором страхування з обовязковим включенням умов договору технічних рекомендацій Орендодавця (п.4.1.5. договору);

- не змінювати цільового використання орендованого майна, визначеного п.1.1. договору та не передавати орендоване майно в суборенду іншим особам до одержання згоди Орендодавця (п.4.1.6. договору);

- не встановлювати огородження або інші споруди, які перешкоджають вільному входові на пляж. В ході усього терміну користування штучним пляжем суворо дотримуватися вимог діючого законодавства про безкоштовний вхід на територію пляжу та вільне водокористування всіма громадянами. Одержання плати з відпочиваючих на пляжі можливо тільки за конкретні послуги розважально-пляжного сервісу. Надавати безкоштовно звичайні послуги пляжного сервісу окремим категоріям громадян, перелік яких установлюється рішеннями виконавчих органів ОМР і чинним законодавством (п.4.1.7. договору);

- здійснювати поліпшення орендованого майна, що впливають на зміну його вартості, тільки після підписання Сторонами додаткової угоди до Договору, яка обґрунтована проектно-кошторисною документацією, погодженою з орендодавцем (п.4.1.8. договору);

- не перешкоджати проведенню робіт Орендодавцем із технічного обстеження орендованого майна (п.4.1.9. договору);

- дотримуватися вимог законодавства, будівельних норм, рішень органів місцевого самоврядування щодо використання берегозахисних споруд та уникати дій, які можуть шкідливо вплинути на їх протизсувні властивості. Не здійснювати на берегозахисних спорудах (траверсах, підпірних стінках, стабілізованих схилах, інших спорудах) та орендованій ділянці штучного пляжу будівництво будь-яких капітальних обєктів (п.4.1.10. договору);

- установлювати й розміщувати сезонні обєкти торгівлі, відпочинку, розваг і побутового обслуговування, після одержання згоди орендодавця та оформлення дозвільної документації у відповідних виконавчих органах ОМР (п.4.1.11. договору);

- за рахунок власних коштів забезпечити протягом пляжного сезону (з 01 травня по 01 жовтня включно) вільний телефонний зв'язок для виклику медичної допомоги, або рятувальників (п.4.1.12. договору);

- утримувати ділянку штучного пляжу у технічному стані, який гарантує виконання берегозахисних функцій та протягом року виконувати за рахунок власних коштів ремонтно-профілактичні роботи, що утримують пляжну смугу від розмивів, і інших неприпустимих експлуатаційних погіршень; при технічній необхідності, зробити поповнення піском пляжу, приймати інші заходи щодо ремонту берегозахисної споруди у терміни й обсягах, встановлених орендодавцем, у Приписах.

Права та обовязки Орендодавця визначені в 5 розділі договору №67-ор а саме:

- передати Орендареві в орендне користування штучний пляж, відповідно до умов Договору за актом приймання-передачі майна, який є додатком до Договору; (п.5.1.1. договору);

- не робити дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованим майном на умовах даного договору (п.5.1.2. договору);

- контролювати наявність, стан, цільове використання й ефективність використання майна, переданого в оренду (п.5.2.1. договору);

- виступати із ініціативою про внесення змін у даний договір або його розірвання у випадку погіршення стану майна, внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору з боку орендаря (п.5.2.2. договору);

- вимагати дострокового розірвання договору у випадках: не перерахування Орендарем орендної плати протягом 3-х місяців; ухилення Орендаря від виконання Приписів орендодавця щодо утримання майна у належному стані; невиконання цілком або частково умов п.п. 4.1.1., 4.1.4. 4.1.7., 4.1.9., 4.1.10., 4.1.12., 4.1.14., 4.1.15.; невиконання конкурсного зобовязання, порушення Правил обладнання та експлуатації пляжів міста ОСОБА_4; використання пляжу не за цільовим призначенням.

Відповідно до п.6.1. договору №67-ор за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України, розпорядчими документами ОМР та її виконкому.

Згідно п.7.1., договір №67-ор укладений терміном на 15 років та діє з 08.09.2007р. по 31.12.2022р.

За умовами п.7.1.1. договору №67-ор його дія припиняється достроково: за взаємною згодою сторін або за рішенням Господарського суду з підстав, визначених п.5.2.3 даного договору.

08.08.2007р. за актом прийому-передачі (додаток № 3 до договору №67-ор) Орендодавець передав, а Орендар прийняв в термінове платне користування берегозахисну споруду другої черги ПЗС у вигляді частини штучного піщаного пляжу загальною площею 445,0 кв.м. між траверсами № 1 та № 1-А у районі штучного пляжу «Аркадія» на узбережжі Чорного моря в м.Одеса, відповідно до схеми, що є невідємною частиною даного договору (додаток 1), вартість якої визначена експертною оцінкою та відповідно до акту оцінки (додаток 2) складає 111 111, 00 грн. (сто одинадцять тисяч сто одинадцять грн.) з метою використання обєкта оренди для надання громадянам платних послуг пляжного сервісу.

В акті також зазначено, що при передачі берегозахисної споруди встановлено, що технічний стан майна відповідає нормальному зносу, але потребує проведення протягом року ремонтно-профілактичних заходів на підставі технічних умов, розроблених Орендодавцем.

10.02.2017р. Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради складено акт контролю виконання умов договору оренди та установлені наступні порушення умов договору допущенні орендатором: територія орендованої ділянки огороджена сітчастим парканом, виявлено розміщення деревяних настилів з металевими конструкціями під басейн, на орендованій ділянці пляжу розміщенні обєкти з ознаками капітальності, територія пляжу знаходиться в незадовільному технічному та санітарному стані, ведуться будівельні роботи, спостерігається скупчення сміття.

Як зазначено представниками Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради в акті контролю виконання умов договору оренди, виявлені недоліки є грубим порушенням умов договору берегозахисної споруди і правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси, затверджених рішенням ОМР 05.04.2007р. № 1133-V, що є підставою для ініціювання питання щодо подальших дій у відношенні орендаря. При проведенні обстеження на території пляжу був відсутній орендар берегозахисної споруди, а його місце на момент перевірки не було встановлено, прийняття оперативних заходів орендарем щодо усунення виявлених порушень в найкоротший термін було не можливе.

Отже, враховуючи наведені обставини, Прокурор звернувся до господарського суду Одеської області з відповідним позовом з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши їх у сукупності та надавши відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів органів місцевого самоврядування.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи місцевого самоврядування, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Судом встановлено, що позивач не ініціював питання розірвання договору №67-ор, а тому посилаючись на оціночну дефініцію «Інтересів держави», а також враховуючи недбале ставлення Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради до виконання своїх обовязків прокурор подав до Господарського суду Одеської області позов про розірвання договору оренди берегозахисної споруди у вигляді ділянки штучного пляжу «Аркадія» між траверсами №1 і №1-А загальною площею 445 кв.м. №67-ОР від 08.08.2007р. підставою якого є неналежне виконання з боку ПП «КАРОЛАЙН» його умов.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст.14 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

В процесі розгляду справи, відповідно до пояснень представників сторін судом встановлено, що у ПП «КАРОЛАЙН» відсутня заборгованість з орендної плати. Одночасно відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Нормою ч. 1 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача. Зазначений у ст. 783 ЦК України перелік підстав для розірвання договору найму є вичерпним. Майно, яке є предметом договору оренди належить до обєктів комунальної власності і правовідносини, повязанні з його орендою, регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. № 2269-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) сфера його дії поширюється на організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Положеннями ст.ст. 4, 5, 6 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що об'єктами оренди за цим Законом є: нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно. Орендодавцями є, в тому числі, органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. Фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов'язана зареєструватись як суб'єкт підприємницької діяльності.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 18 п. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за договором оренди орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Відповідно до 2.1.2.1 Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси затвердженні рішенням ОСОБА_1 міської ради від 05.04.2007 №1133-У (надалі Правила), визначено, що на організації та субєктів підприємницької діяльності, які користуються пляжами покладено обовязок щодо оформлення документів про відкриття пляжу, обладнання, експлуатацію, придбання, забезпечення рятувальними постами та пунктами медичної допомоги.

Пунктом 3.6 Правил визначено, що споруди, які встановлюються на пляжах, призначаються тільки для надання послуг морського відпочинку чи громадського харчування та не повинні мати ознаки капітальних споруд (стрічкових фундаментів, що спираються на ґрунти під пляжним матеріалом, підземні інженерні мережі, стіни з цементною кладкою, елементи утеплення, інше).

Пунктом 6.1 Правил визначені види порушень, які тягнуть безспірне дострокове розірвання договору оренди берегозахисної споруди, а саме: неналежне утримання пляжів, стягнення плати за вхід на пляж, порушення вимог з обладнання пляжу.

В якості доказів, на які посилається Прокурор Одеської області в обґрунтування правової позиції, надано акт контролю виконання умов договору оренди №67-ор від 10.02.2017р., в якому, при обстеженні території ділянки пляжу установлені наступні порушення умов договору допущенні орендатором: територія орендованої ділянки огороджена сітчастим парканом, виявлено розміщення деревяних настилів з металевими конструкціями під басейн, на орендованій ділянці пляжу розміщенні обєкти з ознаками капітальності, територія пляжу знаходиться в незадовільному технічному та санітарному стані, ведуться будівельні роботи, спостерігається скупчення сміття. До зазначеного акту додано матеріали фотофіксації.

Крім цього, 09.06.2017р. складено акт обстеження обєкту договору оренди №67-ор в якому, при обстеженні території ділянки пляжу установлені наступні порушення умов договору допущенні орендатором: територія орендованої ділянки огороджена сітчастим парканом, на орендованій ділянці пляжу розміщений обєкт з ознаками капітальності. До зазначеного акту додано матеріали фотофіксації.

Господарський суд звертає увагу, що враховуючи специфіку розгляду справ предметом яких є розірвання договору обовязок доказування покладається на сторону яка ініціювала подання позову, однак ані прокурором, ані позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини викладені в актах.

З матеріалів фотофіксації не вбачається, що ПП «КАРОЛАЙН» встановлено огородження або інші споруди, які перешкоджають вільному входу на пляж. Належних та допустимих доказів перешкод у вільному доступі до пляжу суду не надано, натомість матеріали фотофіксації які є додатком до акту обстеження обєкту договору оренди №67-ор від 09.06.2017р. свідчать про те, обєкт має вхід який не зачинений, крім цього, суд звертає увагу, що акти обстеження від 10.02.2017р. та від 09.06.2017р. складені при обстеженні території ділянки пляжу, переданого за договором №67-ор, тобто співробітники Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради обстежували територію пляжу, відсутність доступу до пляжу не зафіксовано.

Отже, суд зазначає, що оцінуючи в сукупності всі докази, які надані представниками сторін та учасниками процесу, огородження сітчастим парканом, яке зафіксоване в акті контролю та в акті обстеження не перешкоджає вільному доступу до пляжу, а тому не може бути порушенням п.4.1.7. договору №67-ор.

Що стосується розміщення обєктів, які мають ознаки капітальності, суд критично оцінює дані твердження прокуратури, оскільки в обґрунтування своєї правової позиції прокуратура не лише не надала належних та допустимих доказів, а й взагалі не вказала, які саме ознаки капітальності мають місце.

Капітальне будівництво - будівництво будь-яких об'єктів (незалежно від їх об'єму і призначення), для зведення яких потрібне проведення земляних і будівельно-монтажних робіт з улаштування заглиблених фундаментів, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, підводці інженерних комунікацій.

Відповідно до п. 5 ДБН В. 2.1-10-2009 Основи та фундаменти споруд: Фундаменти діляться на малозаглиблені, дрібно заглиблені, заглиблені і глибокого закладення.

Фундаменти малозаглиблені і дрібного закладення передають навантаження на підставу по підошві тиском. До малозаглиблених слід відносити фундаменти, підошва яких розташована в межах промерзання ґрунтів.

З матеріалів справи вбачається, що на території орендованої ділянки міститяться нежитлові приміщення, що можливо віднести до категорії капітальних споруд, а саме приміщення кафе-бару «КОКОС», що розташовані на берегозахисній споруді у вигляді частини штучного пляжу, загальною площею 551,00 кв.м., за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», буд. 17 однак, рішенням господарського суду Одеської області від 24.05.2004р. по справі №30/100-04-3305 за ПП «КАРОЛАЙН» було визнано право власності на даний обєкт нерухомості.

Суд звертає увагу, що відповідно свідотста про право власності на нерухоме майно від 06.11.2014р. будівлі кафе, кухні, складу, навісу, кафе, та медпункту загальною площею 374,2кв.м. належать на праві власності відповідачу, а тому обставини справи повністю спростовують посилання прокуратури на порушення ПП «КАРОЛАЙН» п.4.1.10. договору №67-ор.

Судом встановлено, що орендована відповідачем берегозахисна споруда у вигляді штучного пляжу використовується відповідно до її цільового призначення, в процесі розгляду справи ані прокурор, ані позивач не надав належних та допустимих доказів порушення зі сторони ПП «КАРОЛАЙН» умов договору.

Прокурор підставою позову визначає, що договір №67-ор має бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у звязку з істотним порушенням умов договору з боку Орендаря.

Суд звертає увагу, що істотним порушенням є таке порушення, внаслідок якого завдано шкоди іншій стороні, тобто інша сторона була в значній мірі позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Застосування частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, як підстави розірвання договору на вимогу однієї сторони передбачає не лише сам по собі факт порушення умов договору другою стороною, а й обов'язкову наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Також критерієм істотного порушення закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Абзац другий частини 2 статті 651 названого Кодексу визначає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Дане оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями Господарського процесуального кодексу України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє позивачеві отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України, від 18.09.2013р. у справі №6с-75цс13.

Судом встановлено та сторонами не заперечується той факт, що заборгованість по сплаті орендної плати у відповідача відсутня.

Правова природа договору оренди полягає в тому, що Орендодавець, укладаючи договір оренди розраховує на своєчасне та повне отримання плати за користування орендованим майном, тобто в контексті спірних правовідносин, враховуючи факт відсутності на момент винесення рішення будь-якої заборгованості з орендної плати, своєю поведінкою ПП «КАРОЛАЙН» не створює загрози пошкодження речі, а тому Орендодавець отримує те, що було визначено і погоджено сторонами за договороморенди №67-ор.

Першою об'єктивною ознакою, що має бути встановлена у спосіб оцінки і яка свідчить про «істотність порушення договору» є «значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до правового висновку яка викладена в постанові судових палат у цивільних та господарських справах від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13

«Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.»

Згідно із частиною третьою статті 82 Господарського процесуального кодексу України обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Частиною першою статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, суд не приймає до уваги правову позицію прокуратури, яка ґрунтується на тому, що сам факт порушення зобовязання без настання відповідних наслідків є підставою розірвання договору на підставі ст.ст. 651 та 783. Посилання прокуратури на правову позицію викладену у постанові Вищого господарського суду України у справі №15/276-07-7531 від 29.05.2008р. та постанові Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2008р. також не приймається судом до уваги, оскільки зазначені процесуальні рішення були винесені до прийняття правового висновку в постанові судових палат у цивільних та господарських справах від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13, що за своєю правовою природою є узагальненням неоднакового застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, позивач всупереч приписам статей 32, 33 ГПК України не довів факту ані істотного порушення умов договору, ані взагалі порушення умов договору чи правил Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси з боку ПП «Каролайн» при користуванні орендованою берегозахисною спорудою у вигляді ділянки штучного пляжу, а наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем на підтвердження порушення відповідачем умов вказаної угоди не можуть вважатись належними та допустимими доказами цих фактів.

Підтвердження того, що територія пляжу знаходиться в незадовільному технічному та санітарному стані, спостерігається скупчення сміття, скупчення будівельних матеріалів і конструкцій також не доведено ані Прокурором, ані позивачем.

Наведене свідчить про відсутність з боку відповідача порушень умов договорів оренди та, як наслідок, безпідставність заявлених до нього вимог.

Крім цього, суд звертає увагу, що з природи орендних правовідносин, визначеної положеннями ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України та ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, випливає, що внаслідок укладання договору оренди Орендар набуває право тимчасового правомірного володіння та користування комунальним майном впродовж строку дії (чинності) відповідного договору, що узгоджується із ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.180 Господарського кодексу України.

А тому, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982р., «Новоселецький проти України» від 11.03.2003р., «Федоренко проти України» від 01.06.2006р.). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Така ж правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України від 18.09.2013р. у справі №6-92цс13, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням у її права, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи заходами, направленими на послаблення тягаря.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р. й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23.09.1982р. в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 р. в справі «ОСОБА_3 та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14.10.2010р., «Сєрков проти України» від 07.07.2011р., «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014р.) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, судом вбачається невідповідність заходу втручання держави (прокуратури Одеської області та органу місцевого самоврядування УІЗТМ) в право відповідача на законне володіння орендованим майном критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки ні прокурором ні позивачем не обґрунтовано та не доведено суду який саме «суспільний» інтерес захищається прокурором у даному позові, мотивовано не доведено дотримання принципу «пропорційності» в обґрунтуванні позовних вимог.

Також ані прокурором, ані позивачем не обґрунтовано та не доведено суду як задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди берегозахисної споруди ділянки штучного пляжу № 67-ор від 08.08.2007р., призведе до справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами відповідача як Орендаря, які гарантовані Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, прокурор вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, надати повну оцінку підставам заявленого позову, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом обґрунтованого та мотивованого рішення.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи.

При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як встановив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала своє відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи, впливати на її охоронювані права та інтереси.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод всіх учасників судового процесу.

Отже, вищенаведене дає можливість суду дійти висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог заступника прокурора Одеської області.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Що стосується клопотання прокуратури про огляд та дослідження доказу у вигляді штучної ділянки пляжу «Аркадія» між траверсами №1 і №1-А в ході виїзного судового засідання від 12.06.2017р., господарський суд вважає його необґрунтованим, оскільки чинний ГПК України взагалі не містить поняття виїзного судового засідання, відповідно до ст. 39 ГПК України існує така процесуальна дія як огляд і дослідження доказів у місці їх знаходження, однак прокурором не обґрунтовано які саме докази необхідно дослідити. Пляж не є доказом в провадженні предметом доказування якого є неналежне виконання умов договору, в даному випадку, доказами є обєкти які знаходяться на берегозахисній споруді, що можуть підтвердити або спростувати правову позицію прокуратури. Крім цього, прокурором взагалі не зазначено в даному клопотанні, що саме підтверджують або спростовує вказаний доказ, «розбіжності між позицією позивача та відповідача» не є підставою для задоволення даного клопотання.

Суд звертає увагу, що відповідно до пояснень від 12.06.2017р. Прокурор Одеської області вважає надані акти перевірки належними доказами порушень умов договору, та Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси з боку відповідача, а тому за переконанням суду задоволення клопотання прокуратури про огляд та дослідження доказу у вигляді штучної ділянки пляжу «Аркадія» між траверсами №1 і №1-А 12.06.2017р. є недоцільним.

Інші наявні в матеріалах справи докази та пояснення представників сторін вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Підсумовуючи наведене, суд оцінює позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, у звязку з чим, в позові слід відмовити повністю.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 50, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОСОБА_1 міської ради до відповідача ОСОБА_2 підприємства «КАРОЛАЙН» відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова