КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа№ 910/2575/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Серов Є.І., довіреність № 10-481/д від 02.08.2016,

віповідача 1: не з'явились,

відповідача 2: не з'явились,

третьої особи: Гвоздьов Б.Б., довіреність № 786/20.3-03 від 29.12.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду м. Києва

від 23.03.2017

у справі № 910/2575/17(суддя - Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до 1) Міністерства юстиції України

2) Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про стягнення 1577270,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відповідач 1), Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва (відповідач 2) в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва на користь ПАТ "Укрнафта" 1 418 362,99 грн в рахунок відшкодування шкоди, 29544,51 грн 3 % річних; 110 632,30 грн інфляційних втрат.

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно із якою останній просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ "Укрнафта" 1418362,99 грн в рахунок відшкодування шкоди, 34 091,36 грн 3 % річних, 124815,93 грн інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 1418362,99 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням виконавчого збору згідно з постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП № 50366945 від 10.03.2016. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ "Укрнафта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 в частині відмови у задоволенні вимог позивача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2017, апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., суддів Власова Ю.Л., Буравльова С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 23.05.2017.

В подальшому, а саме 13.04.2017 (згідно відмітки штемпелю на конверті) Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2017.

Згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу від 10.05.2017, апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., суддів Власова Ю.Л., Буравльова С.І.

11.05.2017 ухвалою Київський апеляційний господарський суд відновив Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк подання апеляційної скарги, прийняв апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до провадження та відстрочив Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сплату судового збору за оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17. Також судом було об'єднано до спільного розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в одне апеляційне провадження.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Укрнафта" не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції. На думку апелянта позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у поданій апеляційній скарзі просить суд рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/1 скасувати повністю, в позові відмовити повністю.

Позиція Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України полягає у відсутності грошових зобов'язань перед позивачем, а отже і нарахування відсотків річних та інфляційних витрат на думку апелянта є безпідставним.

ПАТ "Укрнафта" у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просило суд відмовити у задоволенні останньої, стверджуючи про обґрунтованість власних позовних вимог.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційних скарг, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/13862/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" про стягнення 1 033270,08 дол. США, що еквівалентно 21 956 989,20 грн відмовлено у задоволені позову ТОВ "Інтербізнесконсалт" до ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Транспортні автоматизовані системи" про стягнення 1 033 270, 08 дол. США, що еквівалентно 21 956 989, 20 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 у справі №910/13862/15 рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/13862/15 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1 998 634,84 дол. США, що станом на день звернення позивача з позовом (20.05.2015) еквівалентно 21 008 490,35 грн заборгованості і стягнення із відповідачів солідарно 10000 доларів, що станом на день звернення позивача з позовом (20.05.2015) еквівалентно 212 500,00 грн заборгованості та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено, а в решті рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі № 910/13862/15 - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 у справі №910/13862/15 змінено. Пункт 2 частини 3 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 викладено в такій редакції:

"2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" 14 183 629 (чотирнадцять мільйонів сто вісімдесят три тисячі шістсот двадцять дев'ять) грн 97 коп., що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості у розмірі 32 820 321 (тридцять два мільйони вісімсот двадцять тисяч триста двадцять один) рубль РФ 10 коп. ". У решті вимог про стягнення основного боргу відмовлено.

Пункт 3 частини 3 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 скасовано та прийнято нове рішення: у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" відмовлено.

Частину 4 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 щодо розподілу судових витрат викладено в такій редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" 48 720 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять) грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 53 593 (п'ятдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто три) грн 34 коп. - за подання апеляційної скарги."

В решті постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 у справі №910/13862/15 залишено без змін.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 29 232 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

25.02.2016 на виконання вищевказаної постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2016 у справі № 910/13862/15 видано відповідні накази.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП № 50366945 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 по справі №910/13862/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" 14 183 629 (чотирнадцять мільйонів сто вісімдесят три тисячі шістсот двадцять дев'ять) грн 97 коп., що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості у розмірі 32 820 321 (тридцять два мільйони вісімсот двадцять тисяч триста двадцять один) рубль РФ 10 коп.

10.03.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем було прийнято постанову ВП №50366945 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" 1418362,99 грн виконавчого збору.

Згідно із платіжною вимогою №312/16-100 від 21.03.2016 з рахунку позивача були списані грошові кошти у сумі 1418362,99 грн як сплата виконавчого збору відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.03.2016 №50366945, що підтверджується меморіальним ордером №312/16-100 від 31.03.2016.

11.05.2016 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі №910/13862/15.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось із скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 залишено без задоволення скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2016, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі № 910/13862/15 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі №910/13862/15 скасовано. Заяву ПАТ "Укрнафта" про визнання протиправними та скасування постанов ВП №50366945 від 10.03.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ПАТ "Укрнафта" виконавчого збору у розмірі 1418362,99 грн та про арешт коштів боржника на суму 1 418362,99 грн задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП №50366945 від 10.03.2016 про стягнення виконавчого збору. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП №50366945 від 10.03.2016 про арешт коштів боржника.

Зважаючи на наявність вищевказаних судових актів, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ "Укрнафта" 1418362,99 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням виконавчого збору згідно з постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП № 50366945 від 10.03.2016.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до приписів наведених норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій органу державної влади (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

Разом з цим, неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421.

Як вказано вище, 10.03.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем було прийнято постанову ВП №50366945 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" 1418362,99 грн виконавчого збору.

Згідно із платіжним дорученням №2302 від 04.04.2016, меморіальним ордером №312/16-100 від 31.03.2016 відповідно до платіжної вимоги №312/16-100 від 21.03.2016 з рахунку позивача були списані грошові кошти у сумі 1418362,99 грн, як сплата виконавчого збору відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.03.2016 №50366945.

Водночас, постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2016, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП №50366945 від 10.03.2016 про стягнення виконавчого збору.

Під час розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" апеляційним судом було встановлено, що при винесенні постанови ВП № 50366945 від 10.03.2016 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" виконавчого збору у розмірі 1418362,99 грн державним виконавцем не було враховано здійснене боржником зарахування зобов'язань на суму 480388,66 грн, у зв'язку з чим передчасно було винесено вказану постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 по справі №910/13862/15 факти незаконності дій державного виконавця повторного доведення не потребують.

Враховуючи встановлені у справі №910/13862/15 обставини, суд при розгляді даної справи вважає, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця.

Неправомірні дії державного виконавця полягали у неврахуванні здійснених боржником зарахувань зобов'язань, у зв'язку з чим передчасно було винесено постанову про стягнення виконавчого збору; шкода полягає в безпідставному стягненні з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 1418362,99 грн; причино-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на наявність обставин, що виключають стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем стягнуто з боржника в примусовому порядку виконавчий збір.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В пункті 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Аналогічна правова позиція викладена у п. п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

Також у пункті 7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 №01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" вказано, що за приписом статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою. Відшкодування такої шкоди органом державної влади, оскільки останній фінансується з державного бюджету України, здійснюється з відповідного бюджету. Відтак участь органів Державного казначейства України як іншого відповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України, державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, судом враховано позицію Конституційного суду України, викладену в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001, згідно з якою не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Отже, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.2011. Саме тому заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1418362,99 грн в рахунок відшкодування шкоди.

Щодо вимог позивача стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПАТ "Укрнафта" 3 % річних у сумі 34 091,36 грн та інфляційні нарахування у сумі 124815,93 грн. колегія суддів відзначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 3.1., п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Беручи до уваги позицію Верховного суду України, викладену зокрема у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14, що якщо зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про застосування положень ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.

Так, за замістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 34 091,36 грн 3 % річних та 124815,93 грн інфляційних нарахувань.

За таких обставин рішення місцевого господарського суду про відмову у позові в цій частині підлягає скасуванню. Позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" підлягає повністю, у задоволенні апеляційної скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належить відмовити повністю.

При поданні апеляційної скарги Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 відстрочено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сплату судового збору за оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 у розмірі 2 621, 96 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Також, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 було виправлено описку в ухвалі суду від 11.05.2017, а саме в пункті 3 резолютивної частини ухвали від 11.05.2017, про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги, вірною сумою судового збору за подання апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2017 є 26 024,95 грн.

В процесі розгляду апеляційної скарги Департаментом було сплачено 1760,00 грн судового збору, відповідно до платіжного доручення №1037 від 19.04.2017.

Відповідно до п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Згідно зі ст. 49 ГПК України з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України 24 264,95 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити повністю.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити повністю.

5. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135,99 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням виконавчого збору згідно з постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП № 50366945 від 10.03.2016, 34 091,36 грн 3 % річних та 124815,93 грн інфляційних нарахувань, а також 2 383,60 грн витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) 2621,97 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Стягнути з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) до спеціального фонду Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у м. Києві, код отримувача 37993783, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 2001, код класифікації доходів бюджету 22030101) - 24 264,95 грн судового збору за подання Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2017 у справі №910/2575/17.

8. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарського суду міста Києва.

9. Матеріали справи № 910/2575/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов