КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р. Справа№ 910/3678/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача : Зязюн І.В. за довіреністю №2405 від 26.12.2016;

від відповідача: Миколенко С.С. за довіреністю №109 від 31.03.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017

у справі №910/3678/17 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

до публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"

про стягнення 3160,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (далі - відповідач) про стягнення: 1 928,19 грн. заборгованості за послуг з централізованого опалення; 80,60 грн. заборгованості за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, а всього 2 008,79 грн.

В процесі вирішення спору позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд стягнути з відповідача: 1928,19 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення; 80,60 грн. заборгованості за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення; 124,39 грн. 3% річних; 1 026,97 грн. втрат від інфляції, а всього 3 160,15 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі №910/3678/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, комунальне підприємство "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач, як іпотекодержатель та ініціатор процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен нести витрати на утримання майна.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 19.06.2017.

16.06.2017 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.06.2017 р., у зв'язку із перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3678/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до по провадження.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між відповідачем - публічним акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" та громадянкою ОСОБА_4 існували кредитні правовідносини, які виникли на підставі кредитного договору від 24.12.2007 № 581/П-14 (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 24.12.2007 також було укладено договір іпотеки, за умовами якого було надано в іпотеку квартиру №44, РПВН - 20002834, загальною площею 45.2 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_4 на праві власності.

ОСОБА_4, як позичальник, свої зобов'язання перед відповідачем за Кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не була погашена на вимогу банку.

Відповідач скористався своїм правом передбаченим статтею 33 Закону України "Про іпотеку", а саме: у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2010 у справі № 2-2983/10 з ОСОБА_4 на користь банку за Кредитним договором стягнуто заборгованість в сумі 217 044,31 грн. та 8 500 грн. штрафу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка належала ОСОБА_4 на праві власності, в порядку продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно акту опису й арешту майна від 11.03.2011, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 предмет іпотеки було передано на відповідальне зберігання іпотекодавцю - ОСОБА_4

В подальшому, заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 у справі №500/3500/13-ц, ОСОБА_4 як іпотекодавця та членів її сім'ї зобов'язано виселитися з предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1).

ОСОБА_4 добровільно виселилася з предмета іпотеки 03.03.2014, що підтверджується актом державного виконавця.

25.03.2015 предмет іпотеки було реалізовано на прилюдних торгах і придбано новим власником ОСОБА_6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Позивач вказує, що за період з березня 2014 року по березень 2015 року, в квартирі, яка виступає предметом іпотеки ніхто не проживав і не сплачував за послуги з централізованого опалення та послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у зв'язку з чим виникла заборгованість (1928,19 грн. заборгованість за послуги з централізованого опалення та 80,60 грн. заборгованості за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення), яку, на думку позивача, має погасити відповідач як іпотекодержатель вказаної квартири та у зв'язку з усуненням власника квартири (ОСОБА_4.) від володіння та користування належною їй квартирою.

З листа Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 11.05.2017, який доданий до апеляційної скарги, вбачається, що згідно Акту опису й арешту майна від 11.04.2014 №42430729, яким було арештовано квартиру, починаючи з 11.04.2014 та до моменту реалізації майна, зберігачем квартири було призначено ОСОБА_7, без права користування квартирою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів наявність підстав для покладення обов'язку з оплати послуг саме на відповідача.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей, а саме виселення є обов'язком вказаних осіб добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Частиною третьою статті 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За таких обставин, враховуючи рішення суду, яке є обов'язковим для виконання на всій території України та в порядку Закону України "Про іпотеку" і ЖК України ОСОБА_4 звільнила квартиру для її подальшої реалізації. Однак, зміни власника квартири не відбулося до березня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника (пункт 8 частини першої статті 346 ЦК України).

Відповідно до статті 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави (іпотеки) зобов'язана, якщо інше не встановлено договором: утримувати предмет застави належним чином.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов'язує.

Так, відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначена стаття встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ніколи не набував права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру), у свою чергу, право власності на квартиру у ОСОБА_4 припинилось після звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його з прилюдних торгів та реєстрації права власності за новим власником, який придбав квартиру з торгів, тобто у березні 2015 pоку.

Виселення ОСОБА_4 з квартири у березні 2014 pоку та некористування нею не звільнило вказану особу від виконання обов'язку з оплати послуг з теплопостачання, які були надані позивачем, а тому позовні вимоги до відповідача про стягнення вартості зазначених послуг є не обґрунтованими і не підлягають до задоволення.

Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимог про стягнення заборгованості, у задоволенні яких відмовлено, а тому також не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/3678/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/3678/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/3678/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко