ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 червня 2017 р. Справа № 902/340/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Украгропром» (вул. Борисоглібська, буд. 6Б, м. Київ, 04070)

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України» (площа Шкільна, буд. 7, м. Калинівка, Вінницька область, 22400)

про стягнення 266 023,58 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача : ОСОБА_1 за довіреністю №2 від 12.05.2017р..

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Украгропром» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України» 266 023,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди сільськогосподарської техніки № Т-025 від 01.04.2011 року в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, що встановлено рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.04.2016р. у справі № 902/229/16. Порушення грошового зобовязання у відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу України тягне за собою сплату санкцій у вигляді інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 18.04.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/340/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 16.05.2017 р. та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 16.05.2017р. розгляд справи відкладено на 01.06.2017р. з підстав невиконання сторонами вимог суду в частині надання доказів.

При розгляді справи 01.06.2017р. судом оголошено перерву до 08.06.2017р.

На визначену судом дату представник позивача не зявився. Натомість, 08.06.2017р. на електронну адресу Господарського суду Вінницької області надійшло клопотання № 06/06/17-01 від 06.06.2017р. представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи без участі представника позивача.

Суд не приймає дане клопотання до розгляду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.02.2013р. N 28, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Клопотання не містить електронного цифрового підпису, оригіналу відповідного клопотання, станом на день розгляду справи, у паперовій формі до суду не надходило.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.04.2011р. між ТОВ «Торговий Дім «Украгропром» (позивач, за договором Орендодавець) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Артеміда» Національної академії аграрних наук України», яке в подальшому змінило назву на Державне підприємство «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України», (відповідач, за договором Орендар) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № Т-025.

Відповідно до положень даного Договору, позивач за актом приймання-передачі №1 сільськогосподарської техніки від 15.04.2011р. передав, а відповідач прийняв в оренду сільськогосподарську техніку, та зобовязався здійснювати орендні платежі, на умовах та у строки, визначні даним Договором.

Додатковою угодою від 30.03.2012р. сторони продовжили строк дії договору оренди до 31 грудня 2013 р..

Додатково угодою №2 від 28.12.2012р., окрім іншого, розірвано договір оренди сільськогосподарської техніки №Т-025 від 01 квітня 2011 року за взаємною згодою сторін з 31 грудня 2012р. (п.1.) та підтверджено , що на момент підписання додаткової угоди заборгованість орендаря перед орендодавцем по сплаті орендних платежів, передбачених договором складає 364 898 грн. 00 коп.

У звязку з порушенням зобовязань за Договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України» боргу в сумі 364 898,00грн..

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.04.2016р. у справі № 902/229/16 позов задоволено. Ухвалено стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Украгропром» борг в сумі 364 898,00грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 473,47грн.

10.05.2016р. на виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ.

Як встановлено судом, відповідачем сплачено визначену судом суму боргу в розмірі 364 898,00 грн. в грудні 2016р., а саме: 21.12.2016р. платіжним дорученням № 992 сплачено 2000000,00 грн.; 23.12.2016р. платіжним дорученням № 1005 сплачено 170371,47 грн..

У зв'язку з тим, що відповідач заборгованість в сумі 364 898,00 грн. погасив з простроченням, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 266 023,58 грн. інфляційних втрат та 29 569,68 грн. трьох відсотків річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахованих за період з 10.04.2014р. по 22.12.2016 р..

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі №902/229/16 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області у справі №902/229/16 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Розглядаючи даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі Постанова) розяснено, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктами 3.1 та 3.2 Постанови визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За змістом п. 7.1. Постанови за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Оскільки чинне законодавство України не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена в постановах ВСУ від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183).

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають чинному законодавству.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано 3% річних в розмірі 29 569,68 грн за період з 10.04.2014р. по 22.12.2016р. та інфляційні втрати в розмірі 236 453,90 грн за період з 01.05.2014р. по 01.12.2016р..

При цьому суд враховує, що при розгляді справи № 902/229/16 позивачем не заявлялись вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» розрахунки трьох відсотків річних та втрат від інфляції, суд дійшов висновку про задоволення вказаних вимог в повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача, висловлених його представником при розгляді справи 01.06.2017р., відносно переплати в сумі 5 473,47грн. суд зазначає, що відповідачем за рішенням суду від 19.04.2016р. у справі № 902/229/16 перераховано на рахунок позивача 370 371,47грн., з яких 364 898,00 грн. борг та 5 473,47грн. судового збору. Відтак, відповідачем не враховано, що за судовим рішенням на нього покладено і судові витрати за розгляд справи № 902/229/16 в розмірі 5 473,47 грн. За таких обставин, наведені заперечення не беруться судом до уваги.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України» (площа Шкільна, буд. 7, м. Калинівка, Вінницька область, 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Украгропром» (вул. Щусєва, буд. 36, м. Київ, 04060, ) 236 453 (двісті тридцять шість тисяч чотириста пятдесят три) грн. 90 коп. інфляційних нарахувань; 29 569 (двадцять дев'ять тисяч пятсот шістдесят дев'ять) грн. 68 коп. три відсотки річних та 3 990 (три тисячі девятсот девяносто) грн. 35 коп. - витрат зі сплати судового збору .

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 13 червня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2- позивачу (вул. Щусєва, буд. 36, м. Київ, 04060)