ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.2017 Справа № 920/440/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/440/17

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», м.Суми

до відповідача Комунального підприємства «Теплогарант», м.Конотоп Сумської області

про стягнення 2109101,36 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 30/113 від 30.12.2016,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 27.02.2017.

Суть спору: відповідно до поданого позову, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 року на загальну суму 2109101,36 грн., в тому числі: 1915576,88 грн. основного боргу за послуги з розподілу природного газу, 67215,13 грн. інфляційних втрат, 12523,89 грн. 3% річних, 113785,46 грн. пені , а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 31636,52 грн.

01.06.2017 року позивач подав суду заяву, в якій зазначає, що відповідачем частково сплачено основний борг у сумі 23200,22 грн., а тому позивач просить припинити провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України в цій частині, а в іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Відповідач подав відзив на позов від 08.06.2017 року № 394, в якому не заперечує проти стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, проте просить зменшити розмір нарахованої до стягнення пені на 90%, посилаючись на тяжкий фінансовий стан підприємства.

13.06.2017 року позивач подав до суду заяву від 12.06.2017 року № 30/133, в якій зазначає що за період з 01 червня 2017 року по 09 червня 2017 року відповідачем частково була сплачена сума основного боргу у розмірі 12196,30 грн., тому на підставі п.п. 1-1 статті 80 ГПК України просить припинити провадження у справі в цій частині, в іншій залишити без змін, а саме стягнути з відповідача 1880180,36 грн. основного боргу, 67215,13 грн. інфляційних втрат, 12523,89 грн. - 3% річних, 113785,46 грн. пені, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. До заяви додана належним чином засвідчена та підписана повноважними представниками сторін копія акту звіряння розрахунків за період з 01.01.2017р. по 09.06.2017р. за договором № 09420W915ZВТ016 від 01.01.2016 року.

Враховуючи передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 1758к від 13.06.2017року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 року між сторонами укладено договір розподілу природного газу (далі договір) шляхом підписання Заяви-приєднання № 09420W915ZВТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача,що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498. Цей Договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 Договору).

Взаємовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються договором розподілу природного газу та Кодексом газорозподільних систем затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРС).

Договір розподілу природного газу, який є договором приєднання та у відповідності до п. 1.1 якого зазначений типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до обєктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Згаданим договором сторони наділені взаємними правами та обов'язками.

Відповідно до п. 1.3 договору розподілу природного газу від 01.01.2016 року передбачено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документальне підтвердження споживання природного газу.

Відповідно до предмету договору оператор газорозподільної системи (оператор ГРМ) зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач (оператор ГРМ) зобов'язується надати відповідачу (споживачу) послугу з розподілу природного газу, а відповідач (споживач) зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата вартості послуг позивача (оператора ГРМ з розподілу природного газу) здійснюється відповідачем (споживачем) за тарифом встановленим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 6.3 договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 6.4 договору сторони узгодили, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється відповідачем (споживачем), на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п. 6.5 договору, у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов'язань за цим договором.

Згідно п. 6.6. договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформляється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 7.2 договору оператор ГРМ має право отримувати від споживача оплату за цим договором.

Споживач зобов'язується відповідно до п.7.4 договору здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст.173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і не господарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання положень вищевказаного договору позивач надає послугу розподілу природного газу, а відповідач приймає зазначену послугу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води.

Факт виконання позивачем договірних зобовязань з розподілу природного газу відповідачу та факт його отримання останнім підтверджується наявними в справі документами, зокрема актами надання послуг розподілу природного газу належним чином підписані та скріплені печатками сторін( акт № СУМ00001926 від 31.01.2017року на суму 2112504,13 грн., акт № СУМ00004055 від 28.02.2017року на суму 1614570,01 грн., акт № СУМ00005760 від 31.03.2017 на суму 888428,53 грн.,акт № СУМ00006543 від 30.04.2017 на суму 81812,03 грн.).

Остаточний розрахунок за фактично надані послуги розподілу природного газу, згідно умов договору, здійснюються до 10-го числа місяця, наступного за звітним, але відповідач порушив терміни розрахунків за надані, передбачені умовами п.6.4 укладеного між сторонами договору, в звязку з чим, у відповідача станом на 15.05.2017 року виникла заборгованість перед позивачем за отримані послуги розподілу природного газу в розмірі 1915576,88 грн.

Позивач подав письмові заяви від 01.06.2017 року та від 12.06.2017року про часткову сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 35396,52 грн., тому на підставі п.п. 1-1 статті 80 ГПК України просить припинити провадження у справі в цій частині, стягнувши з відповідача 1880180,36 грн. основного боргу, 67215,13 грн. інфляційних втрат, 12523,89 грн. - 3% річних, 113785,46 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору. До заяви від 12.06.2017 року додана належним чином засвідчена та підписана повноважними представниками сторін копія акту звіряння розрахунків за період з 01.01.2017р. по 09.06.2017р. за договором № 09420W915ZВТ016 від 01.01.2016 року.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що фактично на момент розгляду справи зобовязання з оплати отриманих послуг розподілу природного газу відповідачем в строки, передбачені договором не виконано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 1880180,36 грн. визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Провадження у справі в частині стягнення 35396,52 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 року, позивач просить стягнути з відповідача 67215,13 грн. інфляційних втрат за період лютий квітень 2017 року та 12523,89 грн. 3% річних за період з 11.02.2017 року по 15.05.2017 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, сплата яких передбачена ст.625 ЦК України не є штрафними санкціями, а виступають відповідно способом захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 67215,13 грн. та 3 % річних в сумі 12523,89 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 наведеного вище Кодексу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним з наслідків порушення зобовязання, передбачених статтею 611 цього ж Кодексу є сплата неустойки. За змістом статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2. договору розподілу, у разі порушення відповідачем (споживачем) строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період,за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За несвоєчасну оплату рахунків позивача (оператора) відповідачу нараховано пеню в сумі 113785,46 грн. за період з 11.02.2017року по 15.05.2017року.

Відповідач вважає, що стягнення пені в розмірі 113785,46 грн. призведе до виникнення у нього заборгованості по сплаті платежів до бюджету, затримки розрахунків з контрагентами, затримки у виплаті заробітної плати та, враховуючи факт часткової сплати ним основного боргу, а також скрутне матеріальне становище, просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 90%.

Посилаючись на наявні в матеріалах справи акти звіряння взаємних розрахунків, відповідач зазначає, враховуючи недостатність коштів, які надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання, дбаючи про інтереси позивача, він здійснює оплату послуг з розподілу газу самостійно шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями з призначенням платежів «Оплата за розподіл природного газу».

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У даному випадку, враховуючи, що відповідачем частково здійснюється оплата заборгованості за послуги надані позивачем з розподілу природного газу, враховуючи фінансовий стан підприємства відповідача, відсутність доказів наявності у позивача збитків саме через несплату відповідачем боргу та з урахуванням нарахованих позивачем інфляційних збитків, 3 % річних, суд, відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України зменшує розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 % до 56892,73 грн.

Вказане зменшення, з урахуванням всіх обставин справи, відповідає вимогам співрозмірності та враховує інтереси позивача, що у свою чергу, не суперечить принципу рівності сторін у господарському процесі.

У задоволенні позову в іншій частині щодо стягнення з відповідача пені в сумі 56892,73 грн. суд відмовляє.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись п.1-1 статті 80, статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Теплогарант»,м.Конотоп Сумської області ( 41600, Сумська область, м.Конотоп, вул.Садова,39А, ідентифікаційний код 32325215) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» ( 40030, м. Суми, вул. Береста,21, ідентифікаційний код 03352,36 грн.основного боргу, 67215,13 грн.інфляційних втрат, 12523,89 грн. 3% річних, 56892,73 грн. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 31636,52 грн.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 35396,52 грн. припинити.

4. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.06.2017.

Суддя ОСОБА_3