ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 р. Справа № 909/432/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноцентр", вул. Автоливмашівська, 6-Г, с. Хриплин, м. Івано-Франківськ, 76495

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод", вул. Залізнична, 22, м. Івано-Франківськ,76000

про стягнення 292021,51 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №24/-05 від 23.05.17),

від відповідача: ОСОБА_2 - начальник юридичної служби, (довіреність №01-17/ЮС від 14.03.17).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноцентр" звернулося в суд із позовом до приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення 292021,51 грн. Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань згідно договору №06/16 від 25.01.16 щодо розрахунку за поставлений позивачем товар.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно заяви про зменшення позовних вимог від 13.06.17 вх.№9479/17 та просить суд стягнути з відповідача 252425,54 грн. - основного боргу, 10064,60 грн. - інфляційних втрат, 2853,91 грн. - 3% річних, 26636,58 грн. - пені та судові витрати.

Дослідивши заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що зменшення позовних вимог є правом позивача та не порушує процесуальних прав відповідача, то суд розглядає позов згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог вх.№94/79/17 від 13.06.17.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині основного боргу визнав в повному обсязі, нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеню визнав частково, з підстав викладених у відзиві на позов вх.№8394/17 від 25.05.17 та просив суд зменшити розмір пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Предметом позову в даній справі є матеріально правова вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноцентр" до приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення 291980,63 грн.

25.01.16 між сторонами у справі укладено договір №06/16, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов'язався поставити та передати у власність, а замовник (відповідач), в свою чергу, - прийняти й оплатити продукцію в асортименті та кількості відповідно до специфікацій до даного договору, які є невід"ємною його частиною (п.1.1. договору). Специфікацією № 1 визначено, що предметом поставки є брухт чавуну в кількості 409 тон, по ціні 4900,00 грн. за тону.

ОСОБА_3 п.4.3.договору, поставка товару здійснюється протягом 5-ти днів з моменту отримання постачальником письмового замовлення. Доказом поставки є підписана сторонами накладна.

Відповідно до п.5.1. даного договору, оплата за продукцію проводиться замовником на протязі 10-ти днів з моменту отримання товару, у відповідності з рахунком-фактурою.

Як стверджує позивач, ним поставлено відповідачу товар на суму 555706,06 грн. В підтвердження чого подав копії рахунків, видаткових накладних, акти приймання металів чорних (вторинних) та акт звірки підписаний представниками сторін (а.с.18-37). Також зазначив, що всупереч взятих на себе зобов"язань, відповідач здійснив часткову оплату в сумі 170000,00 грн., в підтвердження чого подав банківські виписки про надходження коштів від відповідача, а також видаткову накладну №31/12 від 30.12.16 на поставку брухту в сумі 17612,40 грн.

Як вбачається з позовної заяви станом на 22.03.17 відповідачем не оплачено за отриманий брухт чавуну на суму 252425,54 грн.

Дослідивши долучені до матеріалів справи докази поставки товару судом встановлено, що на виконання умов договору №06/16 від 25.01.16 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 417445,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №16/12 від 16 грудня 2016 року, №19/12 від 19 грудня 2016 року та №29/12 від 29 грудня 2016 року, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками товариств, копії яких долучено до матеріалів справи, а відповідачем оплачено отриманий товар на суму 170000,00 грн., що пітверджується банківськими виписками за 29.01.16, 25.01.17, 23.02.17 та поставлено брухту на суму 17612,40 грн., згідно накладної №31/12 від 30.12.16, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

ОСОБА_3 звірки , поданого представником позивача станом на 28.02.17 відповідач визнав наявність заборгованості в сумі 252425,54 грн., однак суд даний акт оцінює критично, оскільки акт звірки є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій. Наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, розрахунками, накладними тощо). При цьому первинні документи мають містити дату здійснення господарської операції, суму платежу або суму, на яку проведено залік, інші реквізити. І саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, документально підтверджена заборгованість відповідача перед позивачем на момент винесення судом рішення становить 229832,60 грн. Доказів погашення даної заборгованості відповідачем суду не подано.

За таких обставин, суд зазначає наступне.

В силу статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови спірного договору, граничний термін виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленого позивачем товару протягом 10- ти днів з моменту отримання товару.

ОСОБА_3 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ОСОБА_3 з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ч. 1 статті 33 ГПК України).

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ОСОБА_3 з ст.129 Конституції України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (п. 2 ст. 614 ЦК України). Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань не надав, доводи позивача не спростував. Визнання відповідачем заявленої позивачем суми основного боргу не є для господарського суду обов"язковим та остаточним; дане визнання викликає сумнів у достовірності, оскільки визнана сума не узгоджується із первинними документами, які є належними та допустими доказами і підтверджують фактичну суму заборгованості.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем прийнятого на себе зобов"язання в сумі 229832,60 грн., позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення 252592,94 грн. основного боргу, 22592,94 грн. з яких не підтверджено жодними засобами доказування. За таких обставин, у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Факт прострочки виконання грошового зобов'язання за договором №16/16 від 25.01.16 підтверджується матеріалами справи.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом п. 9.2 договору №06/16 від 25.01.16 сторони погодили, що за порушення термінів оплати продукції, вказаних в п.5.1 даного договору, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченої суми за кожний день затримки.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 27.12.16 по 04.05.17 пеню в розмірі 26636,58 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом, враховуючи часткове задоволення основного боргу, п.5.1. договору №06/16 від 25.01.16 та межі позовних вимог щодо періоду нарахувань, перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менша за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені у сумі 23273,42 грн. В решті суми нарахованої пені слід відмовити.

Розглянувши клопотання приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про зменшення розміру пені на 50%, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

ОСОБА_3 із п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

ОСОБА_3 п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд

повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування своїх вимог щодо зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню на користь позивача, відповідачем надано довідку ПАТ "Перший Український міжнародний банк" та довідку ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" про наявність коштів на рахунках. Дослідивши вказані документи суд не може прийти до висновку про неможливість виконання відповідачем зобов'язання через відсутність грошових коштів на рахунках останнього. Складне фінансове становище, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру пені, оскільки таке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу об'єктивних, незалежних від відповідача обставин.

За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача вх.№8394/17 від 25.05.17 про зменшення розміру пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем за період з 27.12.16 по 04.05.17 відповідачу нараховано 3% річних в сумі 2853,91грн. та інфляційні втрати в сумі 10064,60 грн. за період з січня 2017 року по березень 2017 року.

Судом, враховуючи часткове задоволення основного боргу, п.5.1. договору №06/16 від 25.01.16 та межі позовних вимог щодо періоду нарахувань, перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 2493,58 грн. В решті суми нарахованих 3% річних слід відмовити.

Також, судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищують суму інфляційних втрат заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення частково в сумі 265664,20 грн., з яких: 229832,60 грн. - основного боргу, 10064,60 грн. - інфляційних нарахувань, 2493,58 грн. - 3% річних та 23273,42 грн. - пені.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124, 129 Конституції України, ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 610, 612, 614, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 174, 216, 230, 233, 265 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 32, 33, 34, 43, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноцентр" до приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення 291980,63 грн. задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод", вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ, 76000 (код 30983573) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноцентр", вул. Автоливмашівська, 6-Г, с. Хриплин, м. Івано-Франківськ, 76495 (код 13655435) - 229832,60 (двісті двадцять дев"ять тисяч вісімсот тридцять дві гривні шістдесят копійок) - основного боргу, 23273,42 (двадцять три тисячі двісті сімдесят три гривні сорок дві копійки) - пені, 2493,58 (дві тисячі чотириста дев"яносто три гривні п"ятдесят вісім копійок) -3% річних, 10064,60 (десять тисяч шістдесят чотири гривні шістдесят копійок) - інфляційних втрат, а також 3985,52 (три тисячі дев"ятсот вісімдесят п"ять гривень п"ятдесят дві копійки) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 22592,94 (двадцяти двох тисяч п"ятисот дев"яносто двох гривень дев"яносто чотирьох копійок) основного боргу, 3353,16 (трьох тисяч трьохсот п"ятдесяти трьох гривень шістнадцяти копійок) пені та 360,33 (трьохсот шістдесяти гривень тридцяти трьох копійок) 3% річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.06.17

Суддя Максимів Т.В.