ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Справа № 913/218/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Бондар С.В. і Карабань В.Я.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Востокпромтех ЛТД", м. Луганськ (далі - Товариство),

на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2017

зі справи № 913/218/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря", м. Харків (далі - ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря"),

до товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехпоставка ЛТД", с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області (далі - ТОВ "Промтехпоставка ЛТД"),

про стягнення 8 233 460, 60 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 12.02.2016:

- заяву ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" від 11.02.2016 № 309 про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково;

- накладено арешт у межах суми позовних вимог 8 868 640,60 грн. на двохланцюгову трасу ф. Фасінг 24х86Р кл.Д3-3х2х11х480 (із складу комплекту навісного обладнання та ланцюга КНОЦ251.13.00.00.000-133.01) у кількості 136 відрізків, яка знаходиться у позивача, за адресою: м. Харків, вул. Світло шахтаря, 4/6 і належить ТОВ "Промтехпоставка ЛТД", та передано її на зберігання ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря";

- відмовлено у решті заяви позивача про заборону ТОВ "Промтехпоставка ЛТД" відчужувати двохланцюгову трасу ф. Фасінг 24х86Р кл.Д3-3х2х11х480 (із складу комплекту навісного обладнання та ланцюга КНОЦ251.13.00.00.000-133.01) у кількості 136 відрізків, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Світло шахтаря, 4/6, будь-яким способом та вчиняти будь-які юридичні дії щодо цього майна.

20.02.2017 Товариство оскаржило дану ухвалу в апеляційному порядку.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2017 (колегія суддів у складі: Чернота Л.Ф. - головуючий, Зубченко І.В. і Попков Д.О.): відмовлено в задоволенні клопотання Товариства про відновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Луганської області від 12.02.2016; апеляційну скаргу Товариства повернуто скаржнику.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційної інстанції. Скаргу з посиланням на статті 93, 106 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано винесенням оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги. Представники учасників судового процесу у судове засідання не з'явилися.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з урахуванням такого.

Згідно з приписами частини першої статті 91 та частини першої статті 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Луганської області від 12.02.16 подана Товариством, яке не є стороною у справі, 20.02.2017, тобто більш як через рік після винесення згаданої ухвали судом першої інстанції. При цьому в апеляційній скарзі наведено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження даного судового акта.

Згідно з частиною другою статті 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

У відповідності до частини першої статті 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 № 23436/03).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, Товариство посилалося на те, що: ним отримано право власності (на підставі договору поставки від 02.06.2015 №18-П) на майно, на яке згідно з ухвалою господарського суду Луганської області від 12.02.2016 накладено арешт; про накладення арешту на згадане майно воно дізналося з листа ТОВ "Промтехпоставка ЛТД" від 15.02.2017; Товариство не мало можливості оскаржити ухвалу господарського суду Луганської області від 12.02.2016, оскільки до 15.02.2017 не знало про її винесення.

Відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження, Донецький апеляційний господарський суд зазначив про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки визначені скаржником у клопотанні обставини належним чином не обґрунтовані та не доведені.

Апеляційний господарський суд також зазначив: "У даному випадку апелянт посилається на лист від 15.02.2017 р. та наполягає, що арешт накладено у тому числі і на його майно. Але не надано жодного доказу щодо права власності на зазначене майно. Тому Товариство з обмеженою відповідальністю Востокпромтех ЛТД, м.Луганськ не позбавлено права звернутися до суду про захист свого порушеного права із наданням доказів щодо заліку взаємних вимог та актів звіряння взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю Промтехпоставка ЛТД та Товариством з обмеженою відповідальністю Востокпромтех ЛТД, м.Луганськ".

Проте апеляційний господарський суд безпідставно не врахував, що Товариство не брало участі у справі під час прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали та дізналося про її існування лише з листа ТОВ "Промтехпоставка ЛТД" від 15.02.2017 (на підтвердження чого до апеляційної скарги додано копію листа ТОВ "Промтехпоставка ЛТД" від 15.02.2017) та вже 20.02.2017 звернулося до суду з апеляційною скаргою.

У зв'язку з наведеним заявнику неправомірно відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження та у доступі до апеляційного суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції та пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, яка встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження ним права власності на майно, на яке згідно з ухвалою господарського суду Луганської області від 12.02.2016 накладено арешт, не може бути підставою для відмови Товариству у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Луганської області від 12.02.2015, оскільки суд апеляційної інстанції не був позбавлений можливості, за наявності підстав, поновити Товариству пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Луганської області від 12.02.2015, прийняти апеляційну скаргу Товариства до провадження та з'ясувати обставини, пов'язані з наявністю або відсутністю правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Натомість суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що оцінка доказів, пов'язаних з правом власності на майно, можлива лише у розгляді справи, а не на момент вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Згідно ж з частиною другою статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, відповідно до пункту 3 статті 1119 та частини першої статті 11110 ГПК України в їх сукупності оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційної інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, вирішити належним чином питання про прийняття, відмову в прийнятті або повернення апеляційної скарги Товариства.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Востокпромтех ЛТД" задовольнити частково.

2. Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2017 зі справи № 913/218/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Суддя В. Селіваненко

Суддя С. Бондар

Суддя В. Карабань