номер провадження справи 9/2/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 справа № 908/924/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Арєол (69005, місто Запоріжжя, бульвар Центральний, буд. 25)

до відповідача ОСОБА_1 громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 206)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації (69063, місто Запоріжжя, вулиця Поштова, 23)

про визнання права власності на обєкт нерухомості

Суддя Боєва О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 17.02.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 01/02-17/00238 від 25.01.2017р.;

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ареол» заявлено позов про визнання за права власності на обєкт нерухомості нежитлове приміщення № 161, розташоване за адресою: бульвар Центральний, будинок 25 в місті Запоріжжя, яке складається з: складу 2-1 загальною площею 26,3 кв.м.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/924/17, судове засідання призначено на 17.05.2017р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 06.06.2017 р.

В судовому засіданні 06.06.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовано наступним. На підставі договору купівлі - продажу № 242 ТОВ «Арєол» було придбане у приватну власність нежитлове приміщення підвалу літера А-13, загальною площею 253,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 25, у складі: приміщення підвалу № 158 та приміщення цокольного поверху № 151. 22.01.08 року отримано свідоцтво про реєстрацію права власності на вказані нежитлові приміщення. Розпорядженням Запорізького міського голови № 150р від 26.02.08 року був затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів по бульвару Центральний, 25, загальною площею 253,6 кв. м після реконструкції нежитлового приміщення, дозволено введення обєкту в експлуатацію. ОСОБА_4 земельних ресурсів у місті Запоріжжі 16.09.2008р. видана довідка про визначення частки земельної ділянки прибудинкової території, яка знаходиться у користуванні власників вбудовано-прибудованих у будівлю нежитлових приміщень будь-якого призначення, якою встановлено, що ТОВ «Арєол» є землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 25 загальною площею 290,60 кв.м з функціональним використанням під магазин; код земельної ділянки Р:00000:05:07:057. Розпорядженням Запорізького міського голови № 1147р від 18.12.2008 року у зв'язку з уточненням інвентарної справи та зміною функціонального призначення, внесені зміни в розпорядження міського голови №150р від 26.02.2008 року, а саме: у пункті 1 розпорядження замість слів «загальною площею 253,6 кв.м», слід читати «загальною площею 279,9 кв.м з прибудовою вітрини в межах відмостки будинку». На підставі цього, ТОВ «Арєол» був отриманий технічний паспорт на нежитлове приміщення 158 у будинку № 25 по бульвару Центральний у місті Запоріжжя, в якому були відображені наслідки проведеної реконструкції. Згідно з проведеним 15.06.2015 року обстеженням ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», було встановлено, що внаслідок реконструкції, проведеної у нежитловому приміщення № 158 утворились два ізольованих нежитлових приміщення, а саме: 1) нежитлове приміщення, яке складається з: коридору 1-1 площею 36,0 кв.м, туалету 1-2 площею 1,1 кв.м, кабінету 1-3 площею 10,6 кв.м, кабінету площею 11,8 кв.м, складу 1-5 площею 179,3 кв.м, туалету 1-6 площею 1,0 кв.м, роздягальні 1-7 площею 13,8 кв.м, загальною площею 253, 6 кв.м; 2) нежитлове приміщення, яке складається з: складу 2-1 площею 26,3 кв.м, загальною площею 26,3 кв.м. Розпорядженням голови районної адміністрації № 1118р від 21.12.16р. відокремленим нежитловим приміщенням присвоєні поштові адреси, а саме: нежитловому приміщенню, загальною площею 253,6 кв.м: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 25, приміщення № 158; нежитловому приміщенню, загальною площею 26,3 кв.м: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 25, приміщення № 161. У звязку з цим, ТОВ «Арєол» отримано два технічних паспорта на відокремлені нежитлові приміщення. Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 3386402 від 15 лютого 2017 року ТОВ «Арєол» відмовлено в державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення № 161 за вказаною адресою. Підставою для відмови в реєстрації права власності стало те, що в акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів встановлена загальна площа 253,6 кв.м. Зміни до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію внести неможливо, так як відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 р. видача актів державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості не проводиться. Таким чином, ізольоване нежитлове приміщення № 161 вважається самовільно збудованим приміщенням, так як на нього не має акту про приймання в експлуатацію. При цьому, позивач зазначає, що спірний обєкт нерухомості має статус самочинного будівництва, його зведено на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні у позивача, внаслідок будівництва не було порушено цільового використання земель, оскільки земля надана для розташування будівель і споруд, з функціональним використанням під магазин, виконання будівельних робіт здійснено на підставі дозвільних документів, проведення реконструкції нежитлового приміщення у повній відповідності до чинних будівельних норм та правил, відсутність порушень прав та посягань будь-яких третіх осіб на цей обєкт та, враховуючи, відсутність заперечень з боку відповідача про визнання права власності, просить позов задовольнити. Позов обґрунтовано ст.ст. 3, 15, 16, 328, 331, 375, 376, 392 ЦК України, ст.ст. 20, 133, 144, 147 ГК України позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Запорізька міська рада проти позову заперечила, позовні вимоги не визнала, з наступних підстав. За результатами обстеження технічного стану конструкцій будівлі від 18.08.2016 року, вказане приміщення вважається самочинним так як на нього немає акту про приймання в експлуатацію. Статтями 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи щодо об'єктів нерухомості після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів нерухомості здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих дні з дня реєстрації заяви (ст.39 Закону). Порядок заповнення, подання та реєстрації декларацій про готовність об'єкта до експлуатації визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». У матеріалах справи відсутні зареєстровані декларації щодо початку виконання робіт з будівництва спірного об'єкту нерухомості та введення його в експлуатацію, інші дозвільні документи на будівництво також відсутні. Наведене свідчить, що спірний об'єкт нерухомості по бул. Центральному 25 м. Запоріжжя має статус самочинно збудованого нерухомого майна. Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення нормою статті 331 ЦК України, на яку посилається позивач, не передбачено. Статтею 376 Цивільного кодексу України визначено, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 375 Цивільного кодексу України унормовано лише право власника зводити на земельній ділянці будівлі та споруди, а також дозволяти на своїй ділянці здійснювати це іншим особам. Цивільним кодексом України і Земельним кодексом України передбачається право на будівництво нерухомого майна власниками земельної ділянки та особами, які набули право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) із власником даної земельної ділянки. Відповідно до статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Тобто, забудова земельних ділянок здійснюється після виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (оренда) і отримання дозволу на проведення будівельних робіт. Крім того, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», використання (експлуатація) побудованих, але не введених у експлуатацію об'єктів заборонено. Недотримання зазначених вимог вважається самовільним будівництвом. Відповідно до змісту ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення) майна, прийняття нерухомого майна до експлуатації, або до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. ТОВ «Арєол» до компетентного державного органу (Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області) щодо прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію не звертався, ані власником, ані користувачем земельної ділянки позивач не являється, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у нього відсутні. З наведеного слідує, що спірний об'єкт нерухомості побудовано на земельній ділянці, не відведеній позивачу для цієї мети, що виключає можливість визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості. Позивач безпідставно та безоплатно використовує земельну ділянку. Запорізька міська рада є органом, уповноваженим державою захищати інтереси територіальної громади та здійснювати функції, зокрема, забезпечення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. На підставі викладеного, Запорізька міська рада просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, свого представника у судові засідання не направила, витребувані документи та пояснення по суті спору не надала. Про місце та час розгляду справи третю особу повідомлено належним чином.

Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору № 242 купівлі-продажу обєкта права комунальної власності від 20.12.2007р., укладеного між управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради (орган приватизації) та товариством з обмеженою відповідальністю «Арєол» (Покупець, позивач у справі), останній шляхом приватизації способом викупу придбав у власність комунальне майно, а саме: нежитлове приміщення (літера А-13) у складі: - приміщення № 151 цокольного поверху площею 37,0 кв.м.; - приміщення № 158 підвалу площею 253,6 кв.м., загальною площею за внутрішніми замірами 290,6 кв.м., за адресою: м. Запоріжжя, б. Центральний, буд. 25. Договір 21.12.2007р. посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 4684. На підставі вказаного договору, 22.01.2008 р. за ТОВ «Арєол» зареєстровано право власності на вказані нежитлові приміщення.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.09.2008 р. № 424/33 ТОВ «Арєол» дозволено проектування та реконструкцію нежитлових приміщень № № 151, 158 (літ. А-13) по бул. Центральному, 25, під магазин продовольчих товарів з прибудовою вітрини в межах відмостки будинку; ТОВ «Арєол» зобовязано: замовити в головному управлінні архітектури та містобудування міської ради архітектурно-планувальне завдання на проектування реконструкції, проектно-кошторисну документацію на реконструкцію і узгодити її в установленому порядку; одержати дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області; ввести обєкт в експлуатацію як магазин продовольчих товарів; в місячний термін після введення обєкта в експлуатацію, внести відповідні зміни в документи інвентаризації приміщень.

Актом державної приймальної комісії, зареєстрованим 13.10.2008р. в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ГУАтаМ, прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом обєкт магазин продовольчих товарів за адресою: бул.Центральний, 25, загальною площею 253,6 кв.м. Відповідно до цього ОСОБА_2, будівництво здійснено на підставі рішення міськвиконкому № 202/3 від 25.05.2006 р.; Державній комісії було надано: проектну документацію на будівництво, затверджену ТОВ «Арєол», дозвіл Інспекції держархбудконтролю на виконання будівельних робіт №16 від 18.01.2007 р. Початок виконаних робіт січень 2007 р., закінчення робіт лютий 2007 р.

Розпорядженням Запорізького міського голови від 26.02.2008 р. № 150р., у звязку з завершенням будівельних робіт, затверджено акт приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів по буд. Центральному, 25, загальною площею 253,6 кв.м, після реконструкції нежитлового приміщення. Замовник будівництва ТОВ «Арєол»; дозволено введення в експлуатацію магазину продовольчих товарів за вказаною адресою. Розпорядженням міського голови № 1147р від 18.12.2008 р. внесено зміни до розпорядження від 26.02.2008 р. № 150р., а саме: у звязку з уточненням інвентарної справи та зміною функціонального призначення, у пункті 1 розпорядження замість слів «загальною площею 253,6 кв.м, вказано «загальною площею 279,9 кв.м. з прибудовою вітрини в межах відмостки будинку». В розпорядженні також зазначено про необхідність Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю внести зміни в акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.

ОСОБА_4 земельних ресурсів у місті Запоріжжі Запорізької області видано довідку від 16.09.2008р. № 01-02/65354 про визначення частки земельної ділянки прибудинкової території, яка знаходиться у користування власників (наймачів) вбудовано-прибудованих у будівлю нежитлових приміщень будь-якого призначення, для справляння землекористувачем ТОВ «Арєол» плати за землю, а саме: земельну ділянку площею 290,60 кв.м, код земельної ділянки Р:00000:05:07:057, що розташована за адресою бул. Центральний, 25, з функціональним призначенням використання: магазин.

ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 15.06.2016 р. на замовлення позивача виготовлено два окремих технічних паспорти на нежитлові приміщення за адресою м. Запоріжжя, б. Центральний, буд. 25:

- приміщення підвалу № 158, 1982 рік побудови, згідно з експлікацією приміщень загальна площа приміщення складає 253,6 кв.м.;

- приміщення підвального поверху № 161 (склад), 2008 рік побудови, відповідно до експлікації, загальна площа по приміщенню 26,3 кв.м.

Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 21.12.20016 р. № 1118р, на підставі рішення Орджонікідзевського суду м.Запоріжжя від 14.09.2006р. по справі 3 335/1897/16-а, присвоєно поштові адреси відокремленим нежитловим приміщенням, розташованим в житловому будинку по бул. Центральному, буд.25 в м.Запоріжжі, а саме:

- нежитловому приміщенню № 158 загальною площею 253,6 кв.м;

- нежитловому приміщенню №161 загальною площею 23,6 кв.м.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 33864022 від 15.02.2017 р. відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 25, приміщення 161, за субєктом - ТОВ «Арєол». Із змісту зазначеного рішення слідує, що державним реєстратором було встановлено невідповідність відомостей про речові права на нерухоме майно, що містяться у Державному реєстрі праві, відомостям у поданих для проведення державної реєстрації документах. Так, в рішенні зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно площа приміщення № 158 складає 253,6 кв.м., що не дає змоги виділити з нього інше приміщення. Отже, заявнику необхідно внести зміни щодо площі приміщення № 158, де загальна площа після реконструкції складає 279,9 кв.м., після чого подавати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо виділу із даного приміщення іншого приміщення. Також в рішенні наголошено на те, що в акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта не внесено зміни щодо площі обєкта з 253,6 кв.м на 279, 9 кв.м.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду та просить визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно побудоване ним.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, пояснення сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягають у звязку з наступним.

Приписами ст.13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Зокрема, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Приписами ч. 2 ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивач просить визнати право власності на підставі ст.ст. 328, 331, 375, 376, 392 ЦК України.

Виходячи із змісту ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 144 Господарського України майнові права субєктів господарювання виникають внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом.

Статтею ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього права, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України № 5011-74/9393-2012 від 23.12.2014 р.

Отже, визнання у судовому порядку права власності на річ (майно) за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також зясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання, а також яким чином особа, до якої позивачем предявлено позов, порушує права останнього. Необхідно встановити, які правовідносини виникли між сторонами у справі та які права чи законні інтереси позивача порушено відповідачем, за захистом яких позивач звернувся до суду з цим позовом, наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон, на який посилається позивач, повязує виникнення у нього права на позов у обраний ним спосіб захисту, а у відповідача відповідного передбаченого законом обовязку.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, яка встановлює набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Для набуття права власності на новостворене нерухоме майно існує спеціальний порядок. Згідно зі ст.22 Закону України «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, які надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 18 цього Закону будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку обєктів забороняється.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об'єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств. Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації. Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону «Про планування і забудову територій» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Статтею 375 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки на забудову. Як слідує із цієї норми, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1 5 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих обєктів є:

- відведення для цієї мети в установленому законом порядку забудовнику земельної ділянки;

- відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки;

- відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Як слідує з позиції відповідача у справі власника земельної ділянки, на якій позивачем самовільно збудовано обєкт нерухомості, та власника земельних ділянок, які є суміжними з цією земельною ділянкою, він заперечує проти узаконення збудованої позивачем будівлі та визнання за ним права власності.

ОСОБА_4 земельних ресурсів у місті Запоріжжі довідка від 16.09.2008р. №01-02/65364 не є підставою виникнення права користування земельною ділянкою, на якій здійснено будівництво, як помилково вважає позивач. Твердження позивача, що земельна ділянка була надана ТОВ «Арєол» для розташування будівель і споруд з функціональним використанням під продовольчий магазин, є безпідставними, оскільки не підтверджуються в даному випадку належними та допустимими доказами. Відсутні також докази надання в користування земельної ділянки, на якій він розташований, під уже зведений обєкт нерухомості. Отже підстави для визнання за рішенням суду права власності на самочинно збудоване нерухоме майно також відсутні.

Із змісту позовних вимог та досліджених судом матеріалів справи слідує, що внаслідок реконструкції, належного позивачу на праві приватної власності нежитлового приміщення №158 (підвалу) площею 253,6 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, бул.Центральний, 25, шляхом прибудови вітрини в межах відмостки будинку, фактично збудовано новий обєкт нерухомості, загальною площею 26,3 кв.м. При цьому, будівництво здійснено на підставі дозволу, за розробленою проектною документацію, з дотриманням будівельних норм і правил. Разом з тим, відповідно до акту Державної приймальної комісії, затвердженого розпорядженням міського голови від 26.02.2008 р. № 150р та зареєстрованого в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ГУАтаМ 13.10.2008р. арх. № 251/з, в експлуатацію було прийнято закінчений будівництвом обєкт магазин продовольчих товарів за вищевказаною адресою, загальна обєкту вказана в розмірі 253,6 кв.м. В подальшому розпорядженням міського голови №1147р від 18.12.2008р. внесено зміни до розпорядження №150р від 26.02.2008р. «Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів по бул. Центральному, 25» щодо загальної площі обєкта магазину продовольчих товарів в розмірі 279,9 кв.м. Однак, зміни до державного акту про прийняття до експлуатації не вносилися, тому він не може вважатися належним доказом прийняття до експлуатації новоствореного нерухомого майна площею 26,3 кв., якому в подальшому було присвоєно № 161 та поштову адресу, та на який позивач просить визнати за ним право власності. Отже, документи щодо введення цього обєкту в експлуатацію відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинного з 03.08.2004р., якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Таким чином, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено, та які прийнято в експлуатацію в установленому порядку

Системний аналіз статей 177, 178, 179, 182, 331 ЦК України, ч.3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» призводить до висновку, що право власності на новостворене нерухоме майно, як обєкт цивільних прав, виникає з моменту його державної реєстрації, про що дійшов висновку Верховний Суд України в постанові по справі № 6-159цс15 від 27.05.2015 р.

Як слідує з матеріалів справи, позивач з метою реєстрації права власності на спірний обєкт, який збудовано у 2008 році, звернувся лише у 2017 році, рішенням державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.02.2017 р. у реєстрації цього права відмовлено.

Відповідно до ст.10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим законом та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органами місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Повноваження виконавчих органів міських рад передбачені ст.ст.27-40 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (п.10 ст.30).

На даний час діє Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011 р.

30.04.2011 р. набрав чинності Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015р. № 750).

Згідно з ч. 3 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, встановлено у статті 39 вищезазначеного Закону. Так, згідно з ч. 5 статті 39, датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. № 461, прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до I-III категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. Надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Згідно з пунктами 11, 12, 15, 16 Порядку, датою прийняття в експлуатацію обєкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Дані щодо зареєстрованих декларацій, внесених змін до них, повернення на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та скасування їх реєстрації, а також виданих сертифікатів та відмов у їх видачі вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її надходження.

Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності обєкта до експлуатації, за експлуатацію обєкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

01.01.2016р. набрав чинності Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127. Згідно з п.п. 6, 18, 23 цього Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Вищевикладені в позовній заяві обставини свідчать про те, що фактично при оформленні ОСОБА_2 Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта сталася помилка, оскільки з урахуванням проведеної реконструкції шляхом прибудови вітрини магазину продовольчих товарів, загальна площа обєкта склала 279,9 кв.м. (253,6 кв.м. існуючого нежитлового приміщення + 26,3 кв.м. новоствореного обєкта). Однак, визнання в судовому порядку права власності на новостворений обєкт нерухомості, в державній реєстрації якого відмовлено, внаслідок помилки, що допущена при введенні обєкта в експлуатацію, законом не передбачено.

Позивач не надав належних доказів, що його право власності на спірне нежитлове приміщення виникло з підстав, які заявлено, правомірно, в установленому законом порядку. Зокрема, відсутні докази введення обєкта в експлуатацію, доказів отримання письмової згоди власника земельної ділянки на будівництво, надання в оренду земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно. Визнання права власності на обєкт будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку цивільним законодавством не передбачено.

Із наведених вище норм законодавства слідує, що факт будівництва обєкту нерухомості своїми силами, за власний рахунок, є недостатньою підставою для виникнення права власності на нього у випадку, якщо обєкт в установленому порядок не введено в експлуатацію, власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на самочинно збудований обєкт.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно, тому вимоги позивача про визнання права власності з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягають. Посилання позивача на інші докази не спростовують висновків суду.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.С. Боєва

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 12 червня 2017р.