КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 927/1181/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Суліма В.В.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання: Каніковського А.О.

представників:

від прокуратури: Винник О.О. (на підставі посвідчення)

від позивача: Кононець Ю.А. (представник за довіреністю)

від відповідача-1: не з'явився

від відовідача-2: Аніщенко О.Г. (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець»

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 01.02.2017

у справі №927/1181/16 (суддя Кушнір І.В.)

за позовом заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради

до 1) Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець»

про визнання недійсним договору простого товариства (спільної діяльності з будівництва)

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» (далі - ТОВ «Творець») про визнання недійсним договору №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) від 11.02.2015.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами при укладенні договору порушено норми чинного законодавства, оскільки погодження сторонами договору можливості внесення земельної ділянки комунальної власності у спільну діяльність відбулось без участі її власника територіальної громади в особі Ніжинської міської ради.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 01.02.2017 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва), укладений між КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» та ТОВ «Творець» 11 лютого 2015 року. Стягнуто з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь прокуратури Чернігівської області 689 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору. Стягнуто з ТОВ «Творець» на користь прокуратури Чернігівської області 689 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що спірний договір суперечить вимогами ч.1 ст. 92, ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України, ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та порушує права та інтереси суспільства в особі територіальної громади міста Ніжина, як щодо можливості вільного та повного володіння, користування та розпорядження територіальною громадою належною їй вищевказаною земельною ділянкою, так і щодо загального дотримання правопорядку використання земельних ділянок саме у відповідності до чинного законодавства, у зв'язку з чим прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Творець» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 01.02.2017 у справі №927/1181/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Так, на думку відповідача-2 діюче законодавство не забороняє КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» використовувати земельну ділянку у спільній діяльності для її забудови, тобто використовувати за цільовим призначенням, зокрема скаржник зазначає, що у момент укладення спірного правочину сторони не були обмежені у праві укладати такий договір ні статутними документами, ні приписами чинного законодавства; погодження укладення такого договору з державними органами чи органами місцевого самоврядування також не передбачалось, тобто КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» не повинне було погоджувати з Ніжинською міською радою використання земельної ділянки у спільній діяльності.

27.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від прокуратури надійшов відзив, в якому заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури зауважив, що судом цілком обґрунтовано зроблено висновок, що при укладенні спірного договору відбулось розпорядження земельною ділянкою, тобто відповідачі вийшли за межі правомочностей, наданих їм чинним законодавством, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач та відповідач-1 не скористалися своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, та не надали відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно останнього розпорядження Київського апеляційного господарського суду №09-53/1716/17 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №927/1181/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Сулім В,В., Тарасенко К.В.) від 28.04.2017 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Творець» на рішення господарського суду Чернігівської області від 01.02.2017 у справі №927/1181/16 до провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.06.2017.

У судовому засіданні 07.06.2017 прокурор та позивач заперечили доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача-2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача-1 в судове засідання, призначене на 07.06.2017, не з'явився.

Згідно із пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача-1 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, відтак вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності даного представника.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника прокуратури, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, п.п. 6.17. п. 6 рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області №11-62/2014 від 11.11.2014 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, внесення змін в рішення міської ради, надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердження проектів землеустрою та технічної документації, припинення права користування земельними ділянками, надання земельних ділянок юридичним особам», затверджено проект землеустрою та надано у постійне користування КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» земельну ділянку площею 0,3486 га по вул. Б.Хмельницького, 20, корп. 1, кадастровий номер :04:004:0069 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3486 га, розташованою за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Б. Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер :04:004:0069, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, правокористувач: КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», зареєстроване 16.12.2014.

11.02.2015 між КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» (Учасник-1) та ТОВ «Творець» (Учасник-2) укладено договір №11/02-01/15 простого товариства (спільної діяльності з будівництва) (далі - Договір).

В п.п. 1.1.1., 1.1.2. Договору визначено, що земельною ділянкою - земельна ділянка площею 0,3486 га, розташована за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Богдана Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер 740400000:04:004:0069, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка належить Учаснику 1 на праві постійного користування, зареєстрованому 16.12.2014 року Реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного юстиції Чернігівської області, номер запису про речове право: 8105444, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 04;

Об'єкт - багатоквартирний житловий будинок, що планується побудувати на земельній ділянці відповідно до проектної документації, а також прийнятий в експлуатацію відповідною комісією.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору учасники за цим Договором приймають на себе зобов'язання об'єднати свої внески і спільно діяти з метою будівництва об'єкту на земельній ділянці з подальшим розподілом приміщень об'єкту між сторонами.

Сторони домовились про те, що будівництво об'єкту буде здійснюватися на засадах спільної координації дій учасниками, добровільності, гарантованості та неухильного дотримання сторонами умов цього Договору.

Згідно п. 5.1. внесок Учасника-1 у спільну діяльність: земельна ділянка площею 0,3486 га, розташована за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Богдана Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер :04:004:0069, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка належить Учаснику 1 на праві постійного користування, зареєстрованому 16.12.2014 року Реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, номер запису про речове право: 8105444, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 04. Укладення цього договору не припиняє права постійного користування земельної ділянки.

Внесок Учасника-2 у спільну діяльність: будівництво об'єкту та його фінансування (п.5.2. Договору).

Згідно з п. 5.6. Договору, даним Договором сторони підтверджують і засвідчують понесення Учасником 2 витрат до моменту укладення Договору на оформлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, що враховуватиметься при визначенні частки учасників у спільній діяльності.

В п. 7.3. Договору визначено, що Учасник-2 відповідно до цього Договору зобов'язується, зокрема, здійснити внесок у спільну діяльність на умовах даного Договору.

А в п. 7.5. Договору відповідач-1 має право, зокрема, здійснювати додаткові внески у спільну діяльність у грошовій або іншій формі з її вартісним вираженням.

Відповідно до п.8.1. Договору грошові і майнові внески учасників, а також майно, створене або придбане ними в результаті спільної діяльності, є особистою власністю кожної із сторін, яка здійснила відповідні витрати, до моменту визначення частки учасника відповідно до пунктів 5.4. та 5.5. даного Договору;

Згідно п.8.2. Договору передане учасниками майно, власниками якого вони не є (володіють ним на умовах оренди, тощо), не стає загальною частковою власністю, однак використовується в інтересах спільної діяльності.

В п. 15.1. Договору сторони погодили, що він діє з моменту його підписання до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

06.04.2015 між КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» та ТОВ «Творець» укладена додаткова угода №1 до Договору, якою визначено компетенцію відповідача-2 щодо виконання будівництва.

Як вбачається зі Статуту КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» (нова редакція), затвердженого рішенням сесії Ніжинської міської ради Чернігівської області №22-47/2014 від 09.01.2014, КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області №308 від 16 травня 2002 року (п. 1.1.)

Засновником і власником підприємства є Ніжинська міська територіальна громада, що діє через орган місцевого самоврядування Ніжинську міську раду Чернігівської області та її виконавчий комітет (п.1.3. Статуту).

Згідно з п. 2.1. вказаного Статуту підприємство створене з метою здійснення виробничо-господарської діяльності для задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у товарах, роботах і послугах, отримання прибутку в інтересах громади (власника) та трудового колективу підприємства.

Відповідно до п. 4.1. Статуту майно підприємства є власністю територіальної громади міста Ніжин Чернігівської області і закріплене за підприємством на праві господарського відання.

Згідно з п. 4.2. Статуту підприємство користується майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечить чинному законодавству та цьому Статуту та забезпечує доцільність використання майна.

Відповідно до п. 4.3. Статуту майно підприємства становлять основні засоби, товари, матеріали, грошові кошти, інші цінності, які відображаються у самостійному балансі Підприємства і належать йому на праві власності, а також майно, внесене власником до статутного капіталу підприємству на прав господарського відання, або в іншій формі закріплення майна на відповідному правовому режимі.

Згідно з абз. 2 п. 4.4. Статуту джерелами формування майна підприємства є майно, передане йому власником.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно ч.1 ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном (абз. 2 ч. 1 ст. 1134 ЦК України).

В ч. 3 ст. 1134 Цивільного кодексу України визначено, що користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.»

Згідно п. «д» ч.1 ст.90 та п. «ґ» ч.1 ст.95 Земельного кодексу України виключно власникам земельних ділянок та землекористувачам надано право споруджувати будівлі на та споруди на відповідних земельних ділянках.

Крім того, в ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З аналізу зазначених норм вбачається, що у відповідача-1 на момент укладання спірного договору був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності щодо права розпорядження спірною земельною ділянкою, що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про задоволення позову в повному обсязі, з огляду на те, що спірний договір суперечить вимогам ч. 1 ст. 92, ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та порушує права та інтереси суспільства в особі територіальної громади міста Ніжина, яка є власником земельної ділянки площею 0,3486 га, розташована за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Богдана Хмельницького, земельна ділянка 20, корпус 1, кадастровий номер :04:004:0069, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка закріплена за відповідачем-1 на праві господарського відання і який не мав права розпорядження даною земельною ділянкою.

Викладене вище спростовує доводи відповідача-2 щодо того, що сторони в момент укладення спірного правочину не були обмежені в праві укладати такий договір ні статутними документами, ні приписами чинного законодавства та не мали погоджувати з Ніжинською міською радою використання спірної земельної ділянки у спільній діяльності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що фактично сторони, відповідно до ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції на момент підписання спірного договору) є суб'єктами інвестиційної діяльності, тобто другий відповідач є інвестором, а перший відповідач змовником будівництва.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційними є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні, цінності), а також права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності, але тільки у випадку, що вони не суперечать законодавству України.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як зазначалось вище, Ніжинської міської ради Чернігівської області було прийнято рішення №11-62/2014 від 11.11.2014, у відповідності до якого затверджено проект землеустрою та надано у постійне користування КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» земельну ділянку площею 0,3486 га по вул. Б.Хмельницького, 20, корп. 1, кадастровий номер :04:004:0069 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Встановлене свідчить, що відповідач-1 отримав у користування земельну ділянку без проведення торгів у відповідності до положень ст. 134 Земельного кодексу України, згідно ч. 1 та абз.4 ч. 2 якої земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема: будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів.

Отже, слідуючи змісту наведеної норми права та рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області №11-62/2014 від 11.11.2014, будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці площею 0,3486 га по вул. Б.Хмельницького, 20, корп. 1, кадастровий номер :04:004:0069 мало б здійснюватись за кошти державного чи місцевого бюджету, але не за кошти інвестора за договором про спільну діяльність з будівництва, що свідчить про його суперечність вимогам Земельного кодексу України, а також інтересам держави і суспільства, та є ще однією підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2016 у справі №920/651/15.

Одночасно, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду клопотання відповідача-2 про залишення позову без розгляду з підстав необґрунтованості звернення прокурора з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради про визнання недійсним договору простого товариства (спільної діяльності з будівництва). З огляду на те, що Ніжинською міською радою, яка є повноважним органом та здійснює розпорядження землями комунальної власності міста Ніжина від імені власника - територіальної громади даного міста, не вживались заходи по внесенню змін у спірний договір чи приведення його у відповідність до чинного законодавства, прокурор обґрунтовано звернувся з даним позовом відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 01.02.2017 у справі №927/1181/16 - без змін.

2. Матеріали справи №927/1181/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді В.В. Сулім

К.В. Тарасенко