ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р.Справа № 916/1217/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 15970,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Центр зайнятості Суворовського району м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 15970,93 грн., посилаючись на наступне.

08.06.2016 року в Центрі зайнятості Суворовського району м. Одеси зареєструвалася як шукаюча роботу ОСОБА_2, яка звільнена 31.05.2016 року з останнього місця роботи ГУНП в Одеській області через службову невідповідальність згідно п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі наказу ГУНП В Одеській області від 24.05.2016 року № 368 о/с.

Як зазначає позивач, 08.06.2016 року наказом Центру від 15.06.2016 року № НТ 160615 їй надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613.

Позивач вказує, що в період перебування на обліку в службі зайнятості ОСОБА_2 були надані соціальні послуги та виплачена матеріальне забезпечення по безробіттю на загальну суму 15970,93 грн.

Як зазначає позивач, 20.02.2017 року на адресу Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси за вхід. № 697/02/02 від 20.02.2017 року надійшла постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року по справі № 815/3073/16 про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді ОСОБА_2 та наказ ГУНП в Одеській області № 1654 о/с від 08.12.2017 року про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області з 31.05.2016 року.

Так, згідно наданої інформації Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси встановлено, що громадянку ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області за рішенням суду та вищезгаданого наказу.

Відповідно до п.п. 2 п.1 ст. 31 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-ІІІ, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

В свою чергу наказом від 20.02.2017 року № НТ170220 ОСОБА_2 було знято з обліку в службі зайнятості, а виплату допомоги по безробіттю припинено.

Наразі позивач посилається на положення п. 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, за якими із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

За таких обставин позивач вказує, що сума матеріального забезпечення, виплачена службою зайнятості ОСОБА_2 в розмірі 15970,93 грн. в період її перебування на обліку з 08.06.2016 року по 07.12.2016 року включно як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи, а також поновлено її на роботі.

Так, позивач зазначає, що на підставі діючого законодавства України Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси відповідачу 09.03.2017 року поштовим листом направлена претензія від 09.03.2017 р. № 267/02/06, в якій пропонувалось відповідачу в місячний термін з дня отримання претензії суму коштів в розмірі 15970,93 грн., які безпідставно виплачені ОСОБА_2 як допомога по безробіттю, повернути до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Проте, за ствердженнями позивача, по теперішній час відповідачем заборгованість не сплачена.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.05.2017 р. позовну заяву Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/1217/17, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 32-35) просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. 17.10.2016 р. Одеським окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 815/3073/16 була винесена постанова, якою задоволено адміністративний позов ОСОБА_2, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення АК №13 ГУНИ в Одеській області, що оформлене протоколом ОП № 15.24132 від 04.03.2016 року, та зазначено в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», який прийнято стосовно ОСОБА_2; також визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.05.2016 року № 368 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції; зобовязано ГУНП в Одеській області поновити ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора тренінгового центру ГУНП в Одеській області; стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.05.2016 р. по 17.10.2016 р. у сумі 30347,50 грн. Як вказує відповідач, на виконання вимог пункту 28 розділу IV Інструкції та відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», ГУНП в Одеській області видано наказ від 24.05.2016 року № 368 о/с про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність ОСОБА_2 Після звільнення ОСОБА_2 звернулась до центру зайнятості Суворовського районну м. Одеси з метою свого працевлаштування. Так, відповідач зазначає, що в період з 08.06.2016 року по 20.02.2017 року в центрі зайнятості Суворовського району м. Одеси була зареєстрована та перебувала на обліку як безробітна гр. ОСОБА_2. Як зазначає відповідач, відповідно до розділу II ч. 1 Наказу Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 р. № 613 „Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою. Розмір допомоги по безробіттю призначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі органами, де особа проходила службу. Як вказує відповідач, згідно поданої заяви останньою, наказом директора центру зайнятості Суворовського району м. Одеси ОСОБА_2 був наданий статус безробітної та відповідно до п.п. 1, 3, 2, ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Наказу Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності» призначено та виплачено допомогу по безробіттю з 08.06.2016 року. Так, відповідач зазначає, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості, ОСОБА_2 були надані передбачені чинним законодавством послуги в сприянні у працевлаштуванні та виплачено матеріальне забезпечення. За період з 08.06.2016 р. по 20.02.2017 р. ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 15970,93 грн. Однак, як вказує відповідач, під час слухання справи в Одеському окружному адміністративному суді ОСОБА_2 не повідомила, що знаходиться на обліку в Центрі зайнятості, ГУНП в Одеській області та ООАС не володіли зазначеною інформацією, а тому суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з ГУНП на користь позивача за час його вимушеного прогулу з 31.05.2016 р. по 17.10.2016 р. у сумі 30347,5 грн. без врахування допомоги по безробіттю, яку сплачував Центр зайнятості Суворовського району м. Одеси у розмірі 15970,93 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному. Тобто, як вказує відповідач, ГУНП повинно сплатити не тільки ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 30347,5 грн., а і Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси за сплачені ним за той же період грошові кошти у сумі 15970,93 грн. позивачу. Так, відповідач зазначає, що зазначені витрати призведуть до значних матеріальних збитків ГУНП в Одеській області, яке в свою чергу виплачує інші стягнення за рішеннями суду і не має можливості виплачувати необґрунтовані грошові кошти, які були стягнені за вини позивача, який не повідомив Головне управління Національної поліції в Одеській області та Одеський окружний адміністративний суд щодо знаходження його на обліку у Центрі зайнятості, що є суттєвою зміною обставин. Також відповідач вказує, що за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 отримувала матеріальну допомогу, у звязку з чим не мала потреби у коштах. На думку відповідача, Головне управління Національної поліції в Одеській області двічі виплачує грошову компенсацію ОСОБА_2 При цьому відповідач вважає, що отримання ОСОБА_2 допомоги по безробіттю та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, без урахування суми допомоги по безробіттю, є переплатою державних коштів так як ГУНП в області фінансується за рахунок Держави. Наразі відповідач стверджує, що у керівника ГУНП не має вибору звільняти чи ні, він зобовязаний забезпечити виконання висновку атестаційної комісії шляхом видання відповідного наказу. Процедура реалізації висновку атестації Головним управлінням була повністю дотримана, що є свідченням законності видання наказу про звільнення, тому відповідач вважає, що ОСОБА_2 було звільнено законно. Таким чином ГУНП заперечує щодо задоволення позову у звязку з тим, що зазначені виплати призведуть до значних матеріальних збитків ГУНП в Одеській області, яке змушене не тільки поновити працівника й оплатити йому вимушений прогул (а це 30347,5 грн.), але й компенсувати допомогу по безробіттю, яку отримував працівник від центру зайнятості. Поряд з наведеним відповідач зауважив, що для покладення на відповідача обовязку відшкодування шкоди необхідна наявність певних підстав, як-то неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, вина, яка може полягати в умислі чи необережності, наявність шкоди для позивача внаслідок дій відповідача і безпосередній причинний звязок між шкодою та правопорушенням, який в даному випадку відсутній. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових звязків між позивачем та відповідачем. Адже, заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю у звязку з наданням ОСОБА_2 статусу безробітного, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу. Окрім того, позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу. Відтак, відповідач з посиланням на ст.ст. 11, 22, 1166, 1192 ЦК України вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума є шкодою (збитками), а оскільки вона виплачена позивачем добровільно як допомога по безробіттю в звязку з наданням ОСОБА_2 статусу безробітного, то це свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу, недоведеність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, що є обовязковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди, відповідно до ст. 1166 ЦК України. В свою чергу, оскільки на думку відповідача, в його діях не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення з ГУНП заявлених позивачем до стягнення в якості шкоди 15970,93 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

08.06.2016 року в Центрі зайнятості Суворовського району м. Одеси зареєструвалась як шукаюча роботу ОСОБА_2, звільнена 31.05.2016 року з останнього місця роботи - Головного управління Національної поліції України в Одеській області через службову невідповідальність згідно п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України „Про національну поліцію на підставі наказу ГУНП В Одеській області від 24.05.2016 року № 368о/с.

08.06.2016 року наказом Центру від 15.06.2016 року № НТ 160615 ОСОБА_2 надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613.

Пунктами 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України Про зайнятість населення встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють, у тому числі, управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи;

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно п. 8 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття вказаного Закону страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, видами забезпечення є допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтація.

Відповідно до ст. 7, 16 цього ж Закону, допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

В силу ч. 1 ст. 23 названого Закону застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу.

Так, позивач стверджує, що в період перебування на обліку в службі зайнятості ОСОБА_2 були надані соціальні послуги та виплачено матеріальне забезпечення по безробіттю на загальну суму 15970,93 грн.

Між тим постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 у справі № 815/3073/16 задоволено повністю адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним, скасування наказу про її звільнення зі служби в поліції та зобовязання поновити позивача на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення АК №13 ГУНП в Одеській області, що оформлене протоколом ОП № 15.24132 від 04.03.2016 року, та зазначено в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», який прийнято стосовно ОСОБА_2;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.05.2016 року № 368 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції;

- зобовязано ГУНП в Одеській області поновити ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора тренінгового центру ГУНП в Одеській області;

- стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.05.2016 р. по 17.10.2016 р. у сумі 30347,5 грн.

Вказана постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 у справі № 815/3073/16 надійшла на адресу Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси 20.02.2017 року (вх. № 697/02/02 від 20.02.2017 р.) разом із наказом ГУНП в Одеській області № 1654 о/с від 08.12.2017 року про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області з 31.05.2016 року.

Як вбачається з витягу із наказів Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси від 21.02.2017 р., 20.02.2017 р. вказаним Центром на підставі наказу від 20.02.2017 р. було припинено виплату по безробіттю ОСОБА_2 у звязку із поновленням її на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, та ОСОБА_2 знято з обліку в службі зайнятості.

Згідно довідки Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси від 28.02.2017 р. за період з 08.06.2016 р. по 08.12.2016 р. ОСОБА_2В А. була виплачена допомога по безробіттю в загальному розмірі 15970,93 грн.

Наразі позивач вважає, що сума матеріального забезпечення, виплачена службою зайнятості ОСОБА_2 в розмірі 15970,93 грн. в період її перебування на обліку з 08.06.2016 року по 08.12.2016 року включно як безробітної підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Так, 09.03.2017 року Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси поштовим листом була направлена відповідачу претензія від 09.03.2017 р. № 267/02/06, в якій пропонувалось відповідачу в місячний термін з дня отримання претензії суму коштів в розмірі 15970,93 грн., які безпідставно виплачені ОСОБА_2 як допомога по безробіттю, повернути до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Проте за ствердженнями позивача, по теперішній час відповідачем заборгованість не сплачена.

Несплата вказаних грошових коштів зумовила звернення Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси до господарського суду Одеської області із заявленим позовом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Пунктом 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

У відповідності до ч. 4 ст. 35 названого Закону із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, статтями 34, 35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обовязок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було виплачено ОСОБА_2 допомогу по безробіттю у сумі 15970,93 грн.

Незаконність звільнення з посади вказаної особи відповідачем була встановлена постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року по справі № 815/3073/16, якою ОСОБА_2В було поновлено на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області з 31.05.2016 р.

Відтак, виходячи з обставин справи та враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача коштів, які виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_2, в сумі 15970,93 грн. є цілком обґрунтованими.

Наарзі суд вважає безпідставними посилання відповідача на положення ст.ст. 11, 22, 1166, 1192 ЦК України, які регулюють відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктну відповідальність, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 54 ГПК України позовна заява, яка подається до господарського суду повинна містити, в т. ч., (п.5) виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

При цьому предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту його права чи інтересу.

Підставами позову - є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

З матеріалів справи вбачається, що в якості підстав позову Центр послався на норми Закону України Про зайнятість населення та Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Тобто, позовні вимоги в даному випадку ґрунтуються на положеннях саме Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.06.2015р. № 613, постанові КМУ від 20.03.2016 р. №198. В свою чергу виниклі між сторонами правовідносини регулюються саме вказаним законом, а тому положення ст.ст. 11, 22, 1166, 1192 ЦК України, на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Також доводи відповідача про те, що у разі задоволення позову стягнення грошових коштів за вимушений прогул та стягнення виплаченого позивачем забезпечення в порядку ст. 35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття призведе до значних матеріальних збитків Головного управління Національної поліції в Одеській області, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, який звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору до держбюджету покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 15970,93 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ) на користь Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси (65111, м. Одеса, проспект Добровольського, 145; ; отримувач - Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття (р/р 0009, Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, , код платежу 50040400;04) суму коштів в розмірі 15970/пятнадцять тисяч девятсот сімдесят/грн. 93 коп.

3. СТЯГНУТИ з Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ) до державного бюджету (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1600/одна тисяча шістсот/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19 червня 2017 р.

Суддя В.С. Петров