КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 910/23617/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Чугуєнко Д.В.;

відповідача: Скрицького О.М., Ляховича С.О.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вертикаль-77"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.01.2017р.

у справі №910/23617/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вертикаль-77"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 128 780,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вертикаль-77" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі - відповідач) заборгованості за договором генпідряду №ДГ-18/9 від 29.05.2009 на будівництво об'єктів мобільного зв'язку ЗАТ "Телесистеми України" у розмірі 128 780,24 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань з оплати вартості виконаних позивачем робіт.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість належними і допустимими доказами вимог позивача, просив суд в позові відмовити. Окрім того, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/23617/16 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/23617/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого судом ухвалено невірне по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- суд у своєму рішенні вказав про те, що позивач не надав Акт здачі-приймання виконаних робіт, який направлявся ним відповідачу. Однак в додатках до позову міститься супровідний лист про направлення такого акту відповідачу, який містить вхідний номер та дату, проставлені відповідачем при отриманні;

- до позову надано копію листа-нагадування від 24.11.2014, який також містить вхідний номер та дату, проставлені відповідачем при отриманні;

- судом не було прийнято до уваги, що об'єкт був підключений до електромережі лише 13.12.2013, що виключає можливість пред'явлення акту приймання-передачі виконаних позивачем робіт у червні 2011 року;

- судом було неправильно визначено момент, з якого розпочався перебіг позовної давності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2017 апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Чорна Л.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 (головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Чорна Л.В., Разіна Т.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2017.

28.02.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів позивача та просив суд залишити скаргу без задоволення.

01.03.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли клопотання:

- про витребування доказів у Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго", а саме: належним чином засвідчену копію договору про постачання електричної енергії №532 від 13.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" та відповідачем;

- про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 02.03.2017 представники сторін надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 02.03.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 30.03.2017.

29.03.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення позивача.

01.03.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, судове засідання, призначене на 30.03.2017, не відбулося.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/252/17 від 30.03.2017, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л на лікарняному, було призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу №910/23617/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Ткаченка Б.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.05.2017.

16.05.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли клопотання про витребування додаткових доказів, а саме:

- від Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго": належним чином засвідченої копії договору про постачання електричної енергії №532 від 13.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" та відповідачем у даній справі;

- від відповідача: книги реєстрації вхідної кореспонденції Південного територіального управління Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України", де міститься інформація про отримання акту приймання-передачі виконаних робіт за вхідним номером вх.№14/ПдТУ/0149 від 04.11.2014.

В судовому засіданні 18.05.2017 представник позивача підтримав вищевказані клопотання та просив суд їх задовольнити, посилаючись на неможливість самостійно отримати від відповідача необхідні докази.

В судовому засіданні 18.05.2017 представники відповідача заперечували проти клопотань позивача, зазначаючи про їх недоцільність.

Вказані клопотання були частково задоволені судом.

Окрім того, в судовому засіданні 18.05.2017 представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017, на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 08.06.2017. Окрім того, зобов'язано відповідача надати суду книгу реєстрації вхідної кореспонденції Південного територіального управління Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України", де міститься інформація про отримання акту приймання-передачі виконаних робіт за вхідним номером вх.№14/ПдТУ/0149 від 04.11.2014. Зобов'язано відповідача надати суду належним чином засвідчену копію договору про постачання електричної енергії №532 від 13.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" та відповідачем. У випадку невиконання вимог суду - надати письмові пояснення щодо поважності причин такого невиконання.

29.05.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

08.06.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 08.06.2017 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/23617/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 08.06.2017 представники відповідача заперечували проти апеляційної скарги з підстав, наведених в письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 08.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.05.2009 між позивачем, як генпідрядником, та відповідачем, як замовником, було укладено договір генпідряду №ДГ-18/9 на будівництво об'єктів мобільного зв'язку ЗАТ "Телесистеми України" (далі - Договір генпідряду) (том справи - 1, аркуші справи - 18-30).

За умовами Договору генпідряду (п.п.1.1) замовник доручає, а генпідрядник забезпечує виконання комплексу робіт з будівництва об'єктів "під ключ" у відповідності до "Технічних вимог на будівництво типового майданчика базової станції CDMA" на території південного територіального управління ЗАО "ТСУ". Комплекс робіт визначається відповідним Додатком по Об'єкту до даного Договору, оформленим належним чином.

Генпідрядник починає роботу негайно після отримання від замовника Технічного завдання на проектування та будівництво, достатнього для початку проектування та будівництва. Початок та закінчення робіт визначається календарним графіком виконання робіт, який є невід'ємною частиною Додатку до об'єкту (Додаток 2). Генпідрядник має право на дострокове завершення виконання робіт і здачу їх замовнику. В разі дострокового виконання робіт генпідрядником на 10 календарних днів і передачі об'єкта по Акту виконаних робіт замовнику, генпідрядник заохочується премією у розмірі 1% від суми договору на підрядні роботи (п.п.2.1, 2.4 Договору генпідряду).

Сума по кожному Додатку по об'єкту на будівництво відповідного майданчика розраховується на основі «Тарифів будівельних робіт» (Додаток 3) (п.3.1 Договору генпідряду).

Порядок приймання-передачі закінчених робіт врегульований сторонами у розділі 14 Договору генпідряду, відповідно до п.14.6 якого документом, що фіксує завершення генпідрядником своїх зобов'язань по відповідному Додатку по об'єкту та є основою для отримання повного розрахунку за замовлення, є підписаний Акт комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта у сфері телекомунікацій у відповідності до наказу Мінзв'язку від 27.02.2006 №180 (Акт Державної приймальної комісії).

В п.18.2 Договору генпідряду передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2009, а в частині відповідальності та фінансових взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов'язків за ним.

21.06.2010 між сторонами було укладено Додаток по об'єкту №S ODE IZM 0062 до Договору генпідряду (далі - Додаток), яким було узгоджено комплекс робіт по будівництву об'єкта № S ODE IZM 0062, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, №147/1, строки та порядок виконання робіт, вартість об'єкта на підставі твердої договірної ціни, договірну ціну та перелік доповнень до Додатку (том справи- 1, аркуші справи - 56-60).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що на виконання умов Договору генпідряду він у повному обсязі здійснив комплекс погоджених сторонами будівельно-монтажних робіт на загальну суму 107 899,25 грн.

У серпні 2010 року відповідач перерахував позивачу в оплату першого етапу робіт 32 369,78 грн.

За виконані на другому та третьому етапі роботи за Договором генпідряду відповідач повинен був сплатити на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 75 529,48 грн.

Позивач направив відповідачу на підписання Акт здачі-приймання виконаних робіт, але відповідач Акт не підписав та не розрахувався з позивачем, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 75 529,48 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку погасити заборгованість, окрім вимог про стягнення 75 529,48 грн. основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 624,89 грн. 3% річних та 48 625,87 грн. інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд відмовив в позові повністю, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі, серед іншого, є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості виконаних підрядних робіт по другому та третьому етапах за Договором генпідряду у загальному розмірі 75 529,48 грн. (53 949,63 грн. - по другому етапу, 21 579,85 грн. - по третьому етапу).

За твердженням позивача, ним було виконано підрядні роботи по трьом етапам на загальну суму 107 899,25 грн., з яких відповідач оплатив лише роботи по першому етапу у сумі 32 369,78 грн. Решта грошових коштів у розмірі 75 529,48 грн. відповідачем не оплачено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до положень п.14.3 Договору генпідряду позивач направив відповідачу на підписання Акт здачі-приймання виконаних робіт. Оскільки відповідач Акт не підписав, позивач повторно направив відповідачу вищезгаданий Акт листом №99 від 04.11.2014, а також в листі №102 від 24.11.2014 просив направити на його адресу підписаний Акт здачі-приймання виконаних робіт (том справи - 1, аркуші справи - 72, 73).

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав відповідачу Акт прийому-здачі документів від 08.06.2011 (том справи - 1, аркуш справи - 66) в день його складання, тобто 08.06.2011. При цьому вказаним Актом було передано 4 примірника Акту комісії з прийняття закінчених будівництвом об'єктів.

На підставі вищеназваного Акту Український державний центр радіочастот 12.08.2011 видав відповідачу Дозвіл №БС800-0062-51-0023251 на експлуатацію радіоелектронного засобу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаіл, вул. Білгород-Дністровська, 147/1 (том справи -1, аркуш справи - 103).

Колегію суддів враховано посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував додані до позову супровідний лист №99 від 04.11.2014 про передачу Акту здачі-приймання виконаних робіт та лист-нагадування від 24.11.2014, які на думу позивача свідчать про те, що ним було надіслано відповідачу на підписання Акт здачі-приймання виконаних робіт по Договору генпідряду.

Однак до вказаних листів не надано доказів їх надіслання або вручення відповідачу чи його відокремленому підрозділу. Дійсно, на листах №99 від 04.11.2014 та від 24.11.2014 міститься відмітка із вказівкою на дату та вхідний номер. Проте з названої відмітки не вбачається ані найменування підприємства відповідача чи прізвища і найменування посади особи, яка прийняла цей лист, ані відбитку печатки (штампу) відповідача. Тобто, в даному випадку неможливо ідентифікувати особу, якій позивач передав ці листи.

В листі №99 від 04.11.2014 дійсно йде мова про надіслання позивачем Акту здачі-приймання виконаних робіт, проте місцевому господарському суду позивач не надав примірника цього Акту.

Копія Акту здачі-приймання виконаних робіт була надана лише на вимогу Київського апеляційного господарського суду, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача по доведенню всіх обставин, з посиланням на які він обґрунтовує свої вимоги. Жодних пояснень щодо наявності обставин, які унеможливили подання до Господарського суду міста Києва вищевказаного Акту позивач не надав.

З метою з'ясування питання про отримання відповідачем листів, про які зазначав позивач, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою від 18.05.2017 зобов'язав відповідача надати суду книгу реєстрації вхідної кореспонденції Південного територіального управління Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України", де міститься інформація про отримання акту приймання-передачі виконаних робіт за вхідним номером вх.№14/ПдТУ/0149 від 04.11.2014.

На вимогу суду відповідач надав пояснення, згідно з якими юридична особа відповідача є унітарним товариством та поділ його за регіональним принципом - умовний. Товариством відповідача не створювались і не реєструвались відокремлені підрозділи, а відтак - вони не наділялись відповідними повноваженнями.

Відповідно до усталеного документообігу у товаристві відповідача, будь-яка вхідна кореспонденція, надіслана керівництву товариства, підлягає обов'язковій реєстрації канцелярією у єдиному електронному журналі вхідної кореспонденції. Інших журналів реєстрації вхідної кореспонденції у відповідача не обліковується. Підтвердженням надсилання кореспонденції мають слугувати квитанції служби поштового зв'язку або відмітка про прийняття відповідальною особою товариства відповідача за її особистим підписом, але відповідні докази відсутні.

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи супровідний лист №99 від 04.11.2014 та лист-нагадування від 24.11.2014 не можуть вважатися належними доказами, оскільки позивачем не надано підтвердження їх надіслання або вручення відповідачу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було досліджено питання щодо дати підключення спірного об'єкту до електромережі не може бути прийнято судом до уваги, з огляду на наступне.

На думку позивача, оскільки спірний об'єкт був підключений до електромережі 13.12.2013 на підставі договору на постачання електричної енергії №532 від 13.12.2013, то в даному випадку виключається можливість введення його в експлуатацію раніше цієї дати.

Як уже зазначалося вище, 12.08.2011 Українським державним центром радіочастот (УДЦР) було надано відповідачу Дозвіл №БС800-0062-51-0023251 на експлуатацію радіоелектронного засобу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, 147/1.

Правову основу користування радіочастотним ресурсом України встановлює Закон України «Про радіочастотний ресурс України», який визначає повноваження держави щодо умов користування радіочастотним ресурсом України, права, обов'язки і відповідальність органів державної влади, що здійснюють управління і регулювання в цій сфері, та фізичних і юридичних осіб, які користуються та/або мають намір користуватися радіочастотним ресурсом України.

В ст. 1 названого Закону передбачено, що дозвіл на експлуатацію радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою (далі - дозвіл на експлуатацію) - це документ, який засвідчує право власника конкретного радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою на його експлуатацію протягом визначеного терміну в певних умовах.

В ст. 43 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» передбачено, що УДЦР бере участь у приймальних випробуваннях радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв на місці експлуатації та з урахуванням їх результатів приймає рішення про видачу або відмову у видачі дозволу на експлуатацію у строк, що не перевищує 45 днів від дати реєстрації заяви про видачу дозволу. Порядок проведення приймальних випробувань встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Тобто, вказана правова норма передбачає проведення тестових і натурних іспитів роботи радіоелектронного засобу, що неможливе без підключення до електроживлення. Відтак, на момент видачі відповідачу Дозволу №БС800-0062-51-0023251 на експлуатацію радіоелектронного засобу від 12.08.2011 спірний об'єкт вже був підключений до електроживлення та працював.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Зважаючи на надані сторонами пояснення та докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Об'єкт, виконання підрядних робіт по будівництву якого зобов'язався виконати позивач, як підрядник за Договором генпідряду, був завершений та введений в експлуатацію, що не заперечується ані позивачем, ані відповідачем і підтверджується наявними у справі доказами.

Тобто, позивач виконав прийняті на себе обов'язки з будівництва, у зв'язку з чим у відповідача, як замовника такого будівництва, виник обов'язок по оплаті вартості виконаних позивачем робіт.

Як було встановлено судом, відповідачем не було здійснено оплату вартості робіт, виконаних по другому та третьому етапу будівництва, на загальну суму 75 529,48 грн., що в свою чергу свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Доказів проведення розрахунку з позивачем відповідач не надав, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 75 529,48 грн. основного боргу є правомірною.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, з відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 4 624,89 грн. та 48 625,87 грн. - інфляційних втрат.

Оскільки в даному випадку має місце прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим.

Водночас відповідач просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності. З цього приводу судом було з'ясовано наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (аналогічна правова позиція наведена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

В ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами п.14.6 Договору генпідряду документом, що фіксує завершення генпідрядником своїх зобов'язань по відповідному Додатку по об'єкту та є основою для отримання повного розрахунку за замовлення, є підписаний Акт комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта у сфері телекомунікацій у відповідності до наказу Мінзв'язку від 27.02.2006 №180 (Акт Державної приймальної комісії).

Позивачем до позову було додано Акт комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта у сфері телекомунікацій (том справи - 1, аркуші справи - 68-71).

Однак зі змісту цього Акту вбачається, що він не містить відомостей щодо: реквізитів розпорядження відповідача про затвердження Акту; дати складання Акту; реквізитів документу (наказу), який було створено комісію; реквізитів щодо затвердження проектної документації. При цьому, Акт загалом містить друкований текст, але у ньому містяться рукописні дописки. Зокрема, вказано, що закінчення робіт фактично відбулося 13.12.13 (п.6 Акту), тоді як матеріали справи містять докази його надання відповідачу ще 08.06.2011 та видачу дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу цифрового стільникового радіозв'язку 12.08.2011. Окрім того, в матеріалах справи відсутні додатки до Акту, на які міститься посилання у тексті цього Акту (п.п.10, 11 Акту).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів не може прийняти вищевказаний Акт комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта у сфері телекомунікацій (том справи - 1, аркуші справи - 68-71), як належний доказ у розумінні ст. ст. 32, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зі змісту цього Акту неможливо встановити навіть дату його складання.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в даному випадку період, з якого розпочався перебіг строку позовної давності для позивача щодо вимог про стягнення з відповідача вартості виконаних за Договором генпідряду робіт безпосередньо пов'язаний з датою передачі позивачем відповідачу Акту комісії з прийняття закінчених будівництвом об'єктів, тобто коли позивач надав відповідачу Акт прийому-здачі документів від 08.06.2011 (том справи - 1, аркуш справи - 66) . Отже, загальний трирічний строк позовної давності розпочався саме з цієї події.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором генпідряду 22.12.2016, про що свідчить відбиток штампу для реєстрації вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва на першому аркуші позовної заяви (том справи - 1, аркуш справи - 14), тобто поза межами законодавчо встановленого строку позовної давності.

Враховуючи те, що позивачем не наведено жодних правових підстав для визнання поважними причин пропуску ним строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у даному випадку сплив строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач, є підставою для відмови у позові.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вертикаль-77" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/23617/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/23617/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/23617/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко