ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 червня 2017 р. Справа № 902/182/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Чорномин, Піщанський район, Вінницька область

до: Чорноминської сільської ради, с. Чорномин, Піщанський район, Вінницька область

про встановлення дійсності господарського договору

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_3, за довіреністю № 408 від 09.02.2017 р., паспорт АВ № 324694 виданий Козятинським РВ УМВС України в Вінницькій області 21.03.2002 р.

відповідача: не з'явився.

присутній: ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1 виданий Піщанським РВ УМВС України у Вінницькій області 24.06.1997 р.

присутня: ОСОБА_5, паспорт НОМЕР_2 виданий Піщанським РС УДМС України у Вінницькій області 20.10.2016 р.

ВСТАНОВИВ :

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Чорноминської сільської ради про встановлення дійсності договору оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Чорноминською сільскою радою та Приватним підприємцем ОСОБА_1 строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021 р.

Ухвалою суду від 20.02.2017 р. повернуто матеріали справи позивачу відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 ГПК України.

02.03.2017 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу суду від 20.02.2017 р. по справою № 902/182/17.

06.03.2017 р. супровідним листом № 902/182/17/384/17 матеріали справи надіслано до Рівненського апеляційного господарського суду.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду 28.03.2017 р. задоволено скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 р.

10.04.2017 р. матеріали справи № 902/182/17 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 12.04.2017 р. справу № 902/182/17 призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.04.2017 р.

28.04.2017 р. представником відповідача супровідним листом вих. № 196 від 27.04.2017 р. до суду подано ряд документів для розгляду справи, серед яких відзив на позовну заяву вих. № 187 від 26.04.2017 р., в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Крім того, 28.04.2017 р. представником позивача до суду подано супровідний лист від 28.04.2017 р., яким долучено до матеріалів справи квитанції про сплату орендної плати за договором оренди.

З метою витребування від учасників судового процесу доказів необхідних для розгляду справи ухвалою суду від 28.04.2017 р. відкладено її розгляд до 07.06.2017 р.

07.06.2017 р. до суду від відповідача надійшов супровідний лист вих. № 221 від 06.06.2017 р. з доданим до нього доказами в обґрунтування процесуальної позиції щодо позову, зокрема, заперечення на позов вих. № 220 від 06.06.2017 р. відповідно до яких Чорноминська сільська рада просить суд відмовити в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з огляду на його безпідставність.

Для надання можливості учасником судового процесу надати усі необхідні докази в судовому засіданні 07.06.2017 р. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалася перерва до 08.06.2017 р.

08.06.2017 р. на адресу суду надійшов супровідний лист відповідача вх. № 06-52/5597/17 від 08.06.2017 р., яким на виконання вимог суду від 07.06.2017 р. додано до справи додаткові докази.

Крім того, представником відповідача до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

В засідання суду 08.06.2017 р. відповідач не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання останній був повідомлений належним чином, що стверджується наявними в матеріалах справи розпискою від 07.06.2017 р., в якій містяться підпис його представника про ознайомлення з датою, часом та місцем наступного судового засідання та формуляром (протоколом) судового засідання від 07.06.2017 р. де зафіксовано явку учасників процесу в засідання суду.

Відповідно до абз. 2 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

При цьому в матеріалах справи міститься заява представника відповідача, в якій останній просить провести розгляд справи за його відсутності, у зв'язку за станом здоров'я та віддаленістю с. Чорномин до обласного центра.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності останнього.

За ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на укладення між ним та Чорноминською сільською радою договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є об'єктом комунальної власності від 26.12.2016 р., пунктом 7.1. якого сторонами встановлено, що Договір укладено терміном на 3 місяці, що діє з 01.01.2017 р. до 31.03.2017 р. включно.

В той же час, на думку позивача, вказаний строк договору не відповідає його інтересам та суперечить частині 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідно до якої термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Таким чином, з огляду на вказане, позивач просить встановити дійсність зазначеного договору оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного з Чорноминською сільською радою строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021 р.

Відповідач у поданому до суду відзиві вих. 187 від 26.04.2017 р. та запереченнях на позов вих. № 220 від 06.06.2017 р. позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі та просить в їх задоволенні відмовити з огляду на безпідставність та необґрунтованість зазначаючи, що укладенню договору оренди комунального майна від 26.12.2016 р. передувало укладення договору від 03.01.2012 р., яким встановлено строк його дії до 31.12.2016 р.

Як вказує відповідач, упродовж грудня 2016 р. - березня 2017 р. ним, як орендодавцем надсилалися орендарю спочатку листи з проектами договору про оренду приміщення, а після відмови орендаря у їх підписанні - повідомлення про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням 31.12.2016 р. терміну дії договору оренди нерухомого майна та вказувалось небажання продовжувати дію договору і ставилась вимога звільнити орендовані приміщення та передати їх балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

Таким чином, на думку відповідача, листи Чорноминської сільської ради є повідомленнями орендаря про відсутність наміру продовжувати договірні відносини щодо оренди вказаного майна, а також доказами заперечення орендодавця продовжувати дію договору на новий строк та вимогою повернути об'єкт оренди балансоутримувачу, і такі заперечення мали місце в межах встановленого законом граничного строку для їх вираження.

Отже, за твердженням Чорноминської сільської ради, строк договору оренди закінчився 31.12.2016 р., нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було, а орендар не повернув орендоване нерухоме майно балансоутримувачу.

З огляду на вказане, відповідач заперечує щодо позову ФОП ОСОБА_1 про встановлення дійсності договору оренди комунального майна від 26.12.2016 р. та вважає вимоги позивача безпідставними, незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 03.01.2012 р. між Чорноминською сільською радою Піщанського району (Орендодавець, Відповідач) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендар, Позивач) укладено договір оренди приміщення (Договір від 03.01.2012 р.), відповідно до якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в користування частину першого поверху адмінбудинку площею 78,8 кв.м., яке знаходиться за адресою с.Чорномин, вул.Леніна, 1 для функціонування магазину з продажу продовольчих товарів (а.с. 66-67, т. 1).

Пунктом п. 4.1. вказаного Договору від 03.01.2012 р. сторонами встановлено, що цей Договір набирає чинності з 03.01.2012 р. по 31.12.2016 р.

При цьому Орендар сплачує щомісячно орендну плату в сумі 374,65 грн до 10 числа місяця наступного за звітним (п.5.1 Договору).

Відповідно до акту приймання-передачі від 03.01.2012 р. орендарем прийнято, а орендодавцем (балансоутримувачем) передано відповідно до договору оренди нежитлові приміщення № 7 і № 8 першого поверху адміністративної будівлі загальною площею 78,8 кв.м., розташовані за адресою: 24732, Вінницька область, Піщанський район, с. Чорномин, вул. Леніна, 1. Приміщення передані 03.01.2012 р. в нормальному санітарно-технічному стані (а.с. 69, т. 1).

Листом вих. № 409 від 15.12.2016 р. адресованим відповідачу Чорноминською сільською радою останнього повідомлялось про те, що 31.12.2016 р. закінчується термін дії договору орендованого ним приміщення, укладеного від 03.01.2012 р. При цьому сільська рада немає наміру на продовження дії (переукладення) існуючого договору, оскільки жителі територіальної громади просять розмістити в цьому приміщенні аптеку, враховуючи, що в с. Чорномин функціонує 5 торгових закладів, а в цілому по сільській раді 10 (а.с.70, т.1).

Позивач відмовився від підпису про отримання зазначеного листа, про що на ньому здійснено відповідний запис (відмітку).

21.12.2016 р. позивач звернувся із заявою до відповідача про намір реалізувати своє переважне право на продовження дії договору оренди приміщення від 03.01.2012 р. До вказаної заяви ним долучено відповідний проект додаткової угоди (а.с. 71-72, т. 1).

22.12.2016 р. Чорноминською сільською радою за результатами розгляду заяви позивача від 21.12.2016 р. прийнято рішення № 139 відповідно до якого, серед іншого, надано в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 частину приміщення І поверху, а саме кімнату № 7, № 8, загальною площею 78,8 кв.м., що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 в адмінбудинку сільської ради, терміном на 3 (три) місяці, з 01.01.2017 р. по 31.03.2017 р. включно.

Крім того, зобов'язано орендаря ОСОБА_1 на протязі 3-х місяців виготовити незалежну експертну оцінку орендованого майна з послідуючим затвердження на черговій сесії сільської ради та доручено сільському голові укласти тимчасову угоду з орендарем ОСОБА_1 на оренду частини приміщення на період з 01.01.201 р. по 31.03.2017 р. (а.с. 73, т. 1).

26.12.2016 р. між Чорноминською сільською радою Піщанського району (Орендоавець, Відповідач) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендар, Позивач) підписано договір оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, що є об'єктом комунальної власності Чорноминської сільської ради (Договір від 26.12.2016 р.), відповідно до якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в платне короткострокове користування нерухоме майно (об'єкт оренди) - частину першого поверху приміщення адмінбудинку сільської ради загальною площею 78,8 кв.м. (кімнати № 7, 8), які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з метою використання його для розміщення магазину (а.с. 33-34, т. 1).

Пунктом 7.1. вказаного Договору від 26.12.2016 р. сторонами погоджено, що цей Договір укладено терміном на 3 місяці, що діє з 01.01.2017 р. до 31.03.2017 р. включно.

29.12.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.12.2016 р. відповідно до якої ним для забезпечення прав обох сторін в договірних відносинах щодо оренди нежитлового приміщення для здійснення підприємницької діяльності, яке розташоване у АДРЕСА_1 - частина першого поверху приміщення адмінбудинку сільської ради загальною площею 78,8 кв.м. (кімнати № 7, № 8) надано свій проект договору оренди, який просив схвалити. До вказаної заяви останнім долучено підписані з його сторони, як орендаря, два примірники договору оренди № 1/17 від 01.01.2017 р. (а.с. 76-79, т.1).

У п. 1.2. запропонованого позивачем проекту Договору оренди № 1/17 від 01.01.2017 р. останнім вказано, що строк оренди за цим Договором становить три місяці, який починається з 01.01.2017 р. і закінчується 30.03.2017 р.

Крім того, п. 6.2. вказаного проекту Договору оренди № 1/17 від 01.01.2017 р. ФОП ОСОБА_1 зазначено, що якщо за 15 календарних днів до закінчення строку Договору жодна із сторін не звернулась до іншої сторони про припинення договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на три роки.

03.01.2017 р. на засіданні постійної комісії з питань соціально-економічно розвитку, бюджету, комунальної власності, регулювання земельних відносин, торгівлі, транспорту, зв'язку при Чорноминській сільській раді, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.12.2016 р. щодо укладення договору оренди приміщення, в запропонованій нею формі вирішено, враховуючи, що 31.12.2016 р. закінчився термін дії договору між Чорноминською сільською радою та ПП ОСОБА_1 рекомендувати сторонам укласти новий договір до 10.01.2017 р. по запропонованій формі Договору орендодавця. Крім того, вирішено перевірити стан неорендованої кімнати на предмет використання та санітарно-технічного стану (а.с. 80, т. 1).

Актом від 04.01.2017 р. про обстеження неорендованої кімнати в приміщенні адмінбудинку на предмет використання та санітарно-технічного стану встановлено, що неорендована кімната (прилегла до кімнат, що є предметом договору оренди) використовується позивачем як підсобне приміщення для зберігання тари, відходів, різного непотребу знаходиться у "захламленому" стані (на стінах цвіль, антисанітарія, тощо) про що зроблено зауваження орендарю ПП ОСОБА_1 стосовно негайного її вивільнення (а.с. 81, т. 1).

Листом вих. № 06 від 05.01.2017 р. відповідачем повідомлено позивача про необхідність негайного до 10.01.2017 р. укладення тимчасової угоди на оренду кімнат №№ 7, 8, загальною площею 78,8 кв.м. - частин приміщення 1 поверху адмібудівлі. Крім того у вказано листі зазначено, що у випадку відмови від укладення договору оренди приміщення в зазначений термін, Чорноминська сільська рада вимагає негайно звільнити та передати їй орендоване приміщення (а.с. 82, т. 1).

Листом вих. № 07 від 10.01.2017 р. адресованим відповідачем позивачу вимагалось негайно в 5-ти денний термін з дня отримання листа привести в належний санітарний стан орендовані приміщення (а.с. 83, т. 1).

25.01.2017 р. Чорноминською сільською радою прийнято рішення № 13, яким, зокрема, внесено зміни до п. 1 рішення 11 сесії сільської ради 7 скликання від 22.12.2016 р. № 139 "Розгляд заяв" (Про надання частини приміщення в оренду ПП ОСОБА_1 для розміщення закладу торгівлі) в слідуючому: надати в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 частину приміщення 1 поверху, а саме: кімнату № 7, № 8, загальною площею 78,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в адмінбудинку сільської ради терміном на 1 (один) місяць, з 01.01.2017 р. по 31.01.2017 р. (а.с. 84, т. 1).

Крім того, рішенням Чорноминської сільської ради № 14 від цієї ж дати відмовлено ОСОБА_1 у схваленні поданого нею проекту договору оренди нежитлового приміщення кімнати № 7, № 8 в адмінбудинку від 01.01.2017 р. та зобов'язано ОСОБА_1 у відповідності до п. 1 рішення 12 сесії сільської ради 7 скликання від 25.01.2017 № 13 "Про внесення змін до рішення 11 сесії сільської ради 7 скликання від 22.12.2016 р. № 139 "Розгляд заяв" (Про надання частини приміщення в оренду ПП ОСОБА_1 для розміщення закладу торгівлі) до 01.02.2017 р. вивільнити зайняте приміщення та передати його Чорноминській сільській раді (а.с. 85, т. 1 ).

Також рішенням Чорноминської сільської ради № 15 від 25.01.2017 р., зокрема, вирішено оголосити конкурс на право оренди частини приміщення І поверху адмінбудинку Чорноминської сільської ради, а саме кімнат № 6, № 7, № 8, загальною площею 106,1 кв.м. та доручено сільському голові надати інформаційне повідомлення про оголошення конкурсу зазначеного майна в газету "Піщанські вісті" (а.с. 86-87, т. 1).

Листом вих. № 49 від 06.02.2017 р. Чорноминська сільська рада звернулась до Піщанської районної державної адміністрації та Піщанського районної ради з проханням провести об'єктивну перевірку торгівельного закладу магазину "Ладушка" в с. Чорномин на предмет дотримання законності торгівлі (а.с. 88, т. 1).

17.02.2017 р. за результатами обстеження магазину "Ладушка" с. Чорномин" робочою групою складено акт, яким встановлено ряд порушень ведення торгівлі (а.с.89, т. 1).

Листом вих. № 140 від 22.03.2017 р. відповідач звернувся до позивача з вимогою вивільнити приміщення та передати його Чорноминській сільській раді як власнику комунального майна відповідно до акту передачі (а.с. 90, т. 1).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного Кодексу України.

Згідно із частиною 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно із ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Аналізуючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами даної справи встановлено, що між ними виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частинами 2, 3 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди майна, цим законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", однією з істотних умов договору оренди визначено термін, на який укладається договір та орендну плату.

Термін договору оренди як істотну умову договору оренди державного та комунального майна визначає стаття 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Таким чином приписами ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" сторонам надано право самостійно визначати (погоджувати) термін договору оренди комунального майна, який не може бути меншим ніж п'ять років.

В той же час положенням згаданої статті передбачено виняток коли договір оренди комунального майна може укладатися сторонами на строк менше п'яти років, зокрема, коли орендар пропонує менший термін.

Тобто визначальною для встановлення терміну (строку) договору оренди комунального майна є воля сторін цього договору.

Статтями 6 та 627 ЦК України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

У своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р. Конституційний cуд України наголосив на тому, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Отже сторони даної справи, керуючись закріпленим статтями принципом свободи договору, самостійно врегулювали свої відносини при визначенні такої істотної умови Договору оренди комунального майна від 26.12.2016 р. як термін Договору.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, позивач, як орендар, своїми діями при підписанні Договору (відсутністю жодних заперечень, зауважень щодо укладення договору оренди на строк 3 (три) місяці) (а.с. 33-34, т. 1) та в послідуючому діями щодо звернення до Чорноминської сільської ради (орендаря) з заявою від 29.12.2016 р. про надання проекту договору оренди нежитлового приміщення із долученим до неї примірником проекту договору № 1/17 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2017 р. підписаним з його сторони, як орендаря, у п. 1.2. якого останнім вказано, що строк оренди за цим Договором становить три місяці (з 01.01.2017 р. і закінчується 30.03.2017 р.) (а.с. 76-79, т. 1) підтвердив своє волевиявлення щодо укладення Договору оренди комунального майна терміном на три місяця.

Тобто спочатку своїми діями за замовчування (підписавши договорі оренди без жодних зауважень) та в послідуючому в письмовій формі, надавши орендодавцю на погодження підписаний зі своєї сторони проект договору оренди від 01.01.2017 р., позивачем, як орендарем за договором оренди комунального майна, підтверджено волю на укладення договору від 26.12.2016 р. терміном на три місяці.

В той же час матеріали справи не містять та позивачем не надано суду жодних письмових заперечень (зауважень) останнього стосовно укладення зазначеного договору оренди на термін три місяці. Окрім того, в матеріалах справи відсутні також докази, які б свідчили про тиск Чорноминської сільської ради на ФОП ОСОБА_1 стосовно укладення договору оренди комунального майна на менший ніж передбачено чинним законодавством строк.

Таким чином, позивач (орендар), користуючись правом наданим Законом запропонував менший термін дії договору ніж встановлено Законом, а орендодавець підписавши договір погодив таку пропозицію ФОП ОСОБА_1

А відтак погоджений сторонами у Договорі оренди індивідуального визначеного майна, що є об'єктом комунальної власності Чорноминської сільської ради від 26.12.2016 р., узгоджується із приписами ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, надаючи оцінку порушеного права в контексті застосування обраного способу захисту ФОП ОСОБА_1 та встановлених судом обставин справи, суд зазначає також наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звернення до господарського суду з позовною заявою є засобом захисту порушеного прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що особа може звернутись до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Визначений позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді встановлення дійсності договору оренди комунального майна строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021 р. зазначено переліку не відповідає та по своїй суті є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення, та встановлюється судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне.

До того ж в силу приписів ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину відповідно до якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість укладений між позивачем та відповідачем договір від 26.12.2016 р. судом не визнано недійсним, окрім того його недійсність прямо не передбачено законом.

Згідно із правовою позицією, яка викладена у п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові.

Обрання позивачем способу захисту права не передбаченого ЦК України та ГК України в свою чергу є самостійною підставою для відмови йому в задоволенні заявлено ним позову.

Окрім того, стосовно переважного права позивача на продовження орендних правовідносин з відповідачем на підставі договору оренди від 03.01.2012 р. та його реалізації суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також встановлено статтею 764 ЦК України та опосередковано нормою частини 4 статті 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

За змістом статті 764 ЦК якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання (ст. 777 ЦК України).

Частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

При цьому сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення. Наймач повинен повідомити наймодавцю про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму. У разі якщо наймач не надсилає повідомлення наймодавцю, він відмовляється від здійснення свого переважного права (постанова Верховного Суду України від 17.05.2017 р. у справі № 3-122гс17).

Таким чином, поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом.

В той же час для набуття переважного права на укладення договору на новий термін недостатнім є належне виконання орендарем своїх обов'язків за попереднім договором оренди, оскільки іншими передумовами для реалізації такого права законодавство чітко визначає необхідність досягнення сторонами домовленості щодо умов нового договору та рівність умов (пропозицій) особи, яка наділена переважним правом, з умовами (пропозиціями) іншого претендента на оренду (постанови Вищого господарського суду України від 27.09.2011 у справі № 5005/1216/2011 (10/188), від 29.10.2013 р. у справі № 5023/5888/12).

У п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

З системного аналізу вищевказаних норм законодавства слідує, що орендар (наймач), який належно виконує свої обов'язки за договором оренди (найму), після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення цього договору на новий строк. В той же час якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічних висновків дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 р. по справі № 916/1167/16.

Тобто, після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, але лише за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, зокрема з листування адресованого Чорноминською сільською радою (орендодавець) позивачу (орендарю), рішень Чорноминської сільської ради, відповідачем неодноразово повідомлялось останнього про відсутність наміру (бажання) на продовження правовідносин з оренди приміщення, що знаходиться за адресою с. Чорномин, вул. Шкільна, 1, в адмінбудинку сільської ради.

А відтак, з огляду на вказане, враховуючи наявність заперечень орендодавця (відповідача) стосовно продовження орендних правовідносин з позивачем (орендарем), пролонгація оренди вищевказаного майна сільської ради із застосування правового механізму переважного права орендаря не є можливою.

При цьому суд з огляду на наявні у справі докази щодо оголошення орендодавцем конкурсу на укладення договору оренди зауважує, що останні містять відмінні від укладеного 03.01.2012 р. між сторонами договору умови в частині площі орендованого приміщення (106,1 кв.м., в договорі 78,8 кв.м.) та розміру орендної плати (2 000,00 грн в місяць, в договорі 374,65 грн), а матеріали справи не містять будь-яких доказів участі у проведенні такого конкурсу позивачем.

Окрім того, як слідує з матеріалів справи, попередня оцінка орендованого майна була проведена у 2012 р. (перед укладенням сторонами договору оренди від 03.01.2012 р.), тобто більш як п'ять років тому.

Поряд з цим, згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Відповідно до п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 10.08.1995 р. № 629, оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати. Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Рішенням Чорноминської сільської ради № 139 від 22.12.2016 р. надано в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 частину приміщення І поверху, а саме кімнату № 7, № 8, загальною площею 78,8 кв.м., що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 в адмінбудинку сільської ради, терміном на 3 (три) місяці, з 01.01.2017 р. по 31.03.2017 р. включно та зобов'язано орендаря ОСОБА_1 на протязі 3-х місяців виготовити незалежну експертну оцінку орендованого майна з послідуючим затвердження на черговій сесії сільської ради та доручено сільському голові укласти тимчасову угоду з орендарем ОСОБА_1 на оренду частини приміщення на період з 01.01.201 р. по 31.03.2017 р.

В той же час оцінку орендованого майна ФОП ОСОБА_1 у зазначений період не було проведено.

Відсутність оцінки об'єкта оренди, проведення якої є обов'язковою умовою для пролонгації договору оренди комунального майна у випадку коли вона була зроблена більш ніж три роки тому, свідчить про недосягнення сторонами згоди з таких істотних умов договору оренди, як об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), оскільки остання розраховується у пропорційному співвідношенні до вартості об'єкта оренди (п.п. 5, 7, 8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМ України від 04.10.1995 р. № 786), що, в свою чергу, є підставою припинення переважного права орендаря на укладення нового договору оренди (постанова Вищого господарського суду України від 29.10.2013 р. у справі № 5023/5888/12).

При цьому непроведення оцінки вартості об'єкта оренди є підставою для визнання недійсним такого договору оренди в судовому порядку (постанова Верховного Суду України від 19.10.2016 р. у справі № 3-934гс16).

Що стосується сплати позивачем орендної плати за договором оренди від 26.12.2016 р. після припинення його дії, то суд зазначає, що виходячи зі змісту статті 764 ЦК України та частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" обов'язковою передумовою для пролонгації договору оренди є саме відсутність заперечень орендодавця у встановлений місячний термін, тому саме по собі належне виконання орендарем своїх обов'язків, зокрема, в частині сплати коштів у вигляді орендної плати та прийняття її відповідачем після припинення договору оренди, не створює підстав вважати договір оренди від 26.12.2016 р. пролонгованим.

Тобто, прийняття платежів після закінчення договору не свідчить про згоду на продовження дії договору, оскільки єдиною законною підставою вважати продовженим дію договору є відсутність заяви про припинення договору (заперечень наймодавця) (постанова Вищого господарського суду України від 27.09.2011 р. у справі № 5005/1216/2011 (10/188)).

До того ж, згідно із п. 3.6. Договору у разі припинення дії даного Договору орендна плата сплачується орендарем по день фактичної передачі приміщення орендодавцю, згідно акту передачі-приймання орендованого майна.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в повному обсязі.

При прийнятті судового рішення судом враховувались правові позиції викладені у постановах Вищого господарського суду України від 18.03.2013 р. у справі № 5011-32/14306-2012, від 21.10.2015 р. у справі № 910/29637/14-г.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

08.06.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чорноминської сільської ради про встановлення дійсності договору оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Чорноминською сільскою радою та Приватним підприємцем ОСОБА_1 строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021 р. включно відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 13 червня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - АДРЕСА_1, 24732