КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 910/15065/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Чеботарьова І.Г. - представник

від відповідача: Шимко Л.М. - представник

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 12.10.2016 р.

у справі №910/15065/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся із позовом до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (з урахуванням клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про виправлення описки в позові) про стягнення: 135 629,64 грн. пені; 31 058, 51 грн. "інфляційних втрат" та 8 837,65 грн. - трьох відсотків річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2016р. (суддя Сташків Р.Б.) позов задоволено частково; стягнуто з підприємства на користь товариства: 67 814, 84 грн. пені (з урахуванням зменшення пені на 50%); 8 837, 65 грн. - 3% річних; 31 058, 51 грн. "інфляційних втрат" та 2 632, 89 грн. судового збору; в решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 (колегія суддів у складі: Алданова С.О. - головуючий, Зубець Л.П. і Мартюк А.І.): частково скасовано рішення місцевого господарського суду; стягнуто з підприємства на користь товариства: 71 978, 35 грн. пені; 8837,65 грн. - 3% річних; 1 212, 25 грн. судового збору за подання позову та 1 333,47 грн. за подання апеляційної скарги; стягнуто з товариства на користь підприємства 1 562,72 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України товариство просило постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 з даної справи в частині відмови у стягненні пені в розмірі 63 650,87 грн. скасувати; прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з підприємства на користь товариства пеню у розмірі 63 650,87 грн., у стягненні якої було відмовлено; в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін; судові витрати покласти на підприємство.

Підприємство у касаційній скарзі до Вищого господарського суду України просило рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи скасувати; прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; відшкодувати йому судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017р. у справі № 910/15065/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 в частині стягнення сум пені та інфляційних нарахувань скасовано, справу № 910/15065/16 передано до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

За результатом розгляду справи, Касаційний господарський суд передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині стягнення пені та відмови у стягненні "інфляційних витрат" із вказівкою встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і прийняти судове рішення відповідно до вимог закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено також питання щодо розподілу відповідних судових витрат зі справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2017р. справу № 910/15065/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Тищенко А.І., суддів Отрюха Б.В., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/15065/16, справу призначено до розгляду на 20.04.2017, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Розпорядженням №09-53/1602/17 від 20.04.2017 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, в зв'язку перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею ( суддею-доповідачем) у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 20.04.2017 справу № 910/15065/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Майданевича А.Г., Отрюха Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017р. прийнято апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" до провадження в новому складі колегії суддів Київського апеляційного господарського суду.

У судових засіданнях оголошувалася перерва відповідно до ст.77 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені та інфляційний нарахувань у розмірах, заявлених позивачем.

1.Обставини справи та висновки судів за результатами попередніх розглядів.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

25.06.2015 між товариством (продавець) та підприємством (покупець) укладено договір №15-738-Б купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до якого:

-право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі (пункт 3.1);

-приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3);

-не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць (пункт 6.1);

- у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.2).

На підставі договору товариством протягом липня - грудня 2015 року було поставлено Підприємству природний газ на суму 45 477 863,24 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу за період липень - грудень 2015 року, які підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень.

Підприємство порушило свої зобов'язання за договором у частині строків оплати за поставлений газ.

Стосовно заперечень підприємства щодо залежності настання строку оплати за газ від виконання товариством обов'язків, встановлених пунктом 3.4 Договору, а, отже, відсутності з боку підприємства порушення грошового зобов'язання судами попередніх інстанцій зазначено, що положення договору не ставлять зобов'язання оплатити фактично поставлений газ у залежність від повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу. Несвоєчасне повернення товариством актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність актів не звільняє підприємство від обов'язку оплатити вартість фактично поставленого природного газу. Крім того, наявність оплат за спірний період, які були внесені підприємством та зарахування яких визнається товариством, також свідчить про визнання підприємством факту настання строку для розрахунків, у тому числі без отримання підписаного з двох сторін акта приймання-передачі газу, та обізнаність підприємства про розмір заборгованості.

Виходячи з умов договору, оплата за отриманий у період липень - грудень 2015 року газ мала бути здійснена підприємством шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки, а у разі неповної оплати підприємство зобов'язане остаточно розрахуватися до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, чого підприємством здійснено не було; тому мало місце порушення підприємством виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок пені, "втрат від інфляції" та 3% річних, суд першої інстанції визнав його обґрунтованими і арифметично правильним та дійшов висновку про стягнення з підприємства на користь товариства 135 629, 68 грн. пені (67814,84 грн. з урахуванням зменшення на 50%), 31 058, 51 грн. "втрат від інфляції" та 8 837,65 грн. - 3% річних.

Зменшуючи розмір пені на 50%, суд першої інстанції зазначив, що майновий стан підприємства є тяжким та нестабільним, оскільки останнє відноситься й до ліцензованих газопостачальників та на даному ринку у зв'язку із значним підвищенням цін на природний газ споживачі природного газу не мають можливості вчасно та в повному обсязі розрахуватися за послуги з газопостачання, через що підприємство зіткнулося з проблемою значних неплатежів за спожитий природний газ та з виникненням власних дебіторських заборгованостей. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з підприємства на користь товариства пені у сумі 67 814, 82 грн.

Частково скасовуючи рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд зазначив таке.

Перевіривши розрахунок нарахованих "інфляційних втрат", суд апеляційної інстанції встановив, що товариством неправомірно нараховано підприємству суму інфляційних втрат, оскільки за період, визначений позивачем у розрахунку позовних вимог, індекс інфляції мав від'ємне значення. Тому апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 31 058,51 грн. "інфляційних втрат" є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Врахувавши умови пункту 7.2 договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем було невірно визначено період нарахування пені.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що початком періоду нарахування пені має бути 20.01.2016р. (20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору), сума заборгованості на яку нараховується, і пеня становить 1 460 314,68 грн. (на день закінчення строку дії договору).

Тому апеляційний господарський суд не погодився з висновком суду першої інстанції та дійшов власного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з підприємства пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 71 978,35 грн. за період з 20.01.2016 по 29.02.2016.

Розглянувши клопотання підприємства про зменшення на 50 % розміру пені, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що тяжкий фінансовий стан підприємства не може вважатися безумовною підставою для застосування положень пункту 3 статті 83 ГПК України. Нарахована товариством пеня грунтується на умовах договору, які в силу закону є обов'язковими для виконання, у тому числі для підприємства. Здійснюючи господарську діяльність, останнє повинно самостійно нести всі ризики - як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і стосовно належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Тому апеляційний господарський суд відмовив підприємству в задоволенні зазначеного клопотання.

Причиною подання касаційної скарги товариства стало питання щодо належної до стягнення суми пені. В іншій частині постанова апеляційної інстанції, прийнята по суті даної справи, товариством не оскаржується.

Причиною подання касаційної скарги підприємства стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки останнє вважає, що товариством не доведено суду своєчасного виконання ним своїх обов'язків з підписання актів приймання-передачі та передачі актів підприємству, а відтак і порушення Відповідачем строків оплати, оскільки остаточний строк проведення розрахунків згідно з умовами пунктів 6.1 та 3.4 договору не настав. Крім того, підприємство не погоджується з присудженою до стягнення в даній справі сумою пені.

2. Висновки суду апеляційної інстанції за результатами повторного розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволенні позовних вимог товариства у повному обсязі.

Відповідно до приписів ЦК України:

- сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627);

- зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526);

- договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629).

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до статті 175 ГК України.

Згідно вказівок суду касаційної інстанції, суд перевірив правильність нарахування пені та інфляційних втрат та дійшов наступних висновків.

2.1.Щодо нарахування пені.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до розділу ХІ договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

При попередньому розгляді, суд встановив, що початком періоду нарахування пені має бути 20.01.2016р. (20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком, оскільки позовна вимога про стягнення суми боргу, за своєю правовою природою, включає в собі шість окремих грошових зобов'язань, початок перебігу кожного з яких починається поставкою газу, який мав бути оплачений до 20 числа місяця, наступного після поставки газу.

Тобто, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, а саме акту приймання-передачі природного газу (аркуш справи 17), суд встановив, що перша поставка газу була здійснена 31 липня 2015р., відповідно прострочення зобов'язання виникло вже 20 числа серпня місяця 2015р. Тим самим, нарахування пені має бути здійснено з 20.08.2016р., що було зроблено позивачем по справі. Тобто, поставка газу за зобов'язання №1 виникла 20.08.2016р, за зобов'язання №2 - 20.09.2016р, за зобов'язання №3 - 20.10.2016р, за зобов'язання №4 - 20.11.2016р, за зобов'язання №5 - 20.12.2016р, за зобов'язання №6 - 20.01.2016р.

Перевіривши розрахунки позивача, суд погоджується із висновком про стягнення 135 629,64 грн. пені за прострочення шести грошових зобов'язань.

Крім того, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені на 50%, оскільки це порушить принцип рівності сторін та об'єктивного очікуванні сторони на отримання компенсації за порушені зобов'язання.

2.2.Щодо інфляційних втрат.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в підпункті 3.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначаючи, що за період, визначений позивачем у розрахунку позовних вимог (з 20.08.2015 по 29.02.2016), індекс інфляції мав від'ємне значення, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що величини індексів інфляції за даними Державної служби статистики України складали: за вересень 2015 року - 102,3; жовтень 2015 року - 98,7; листопад 2015 року - 102, 0; грудень 2015 року - 100,7; січень 2016 року - 100,9; лютий 2016 року - 99,6.

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат, необхідно виходити з вищезазначеної позиції щодо шести окремих фінансових зобов'язань, за кожне з яких мають бути окремо нараховані інфляційні втрати. Додавання інфляційних втрат за 6 окремих періодів є математично не вірним, оскільки кожний окремий період - це окремий борг зі своїми індивідуальними показниками.

Перевіривши розрахунок позивача, суд погоджується, що нарахування здійснюється лише за порушене фінансове зобов'язання, де індекс інфляції має позитивне значення, а саме за поставки газу у липні та грудні місяцях.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції вірно здійснив розрахунок штрафних санкцій, але безпідставно зменшив суму пені на 50%.

Згідно п. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню у повному обсязі. Апеляційна скарга Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" залишена без задоволення.

Згідно вказівки суду касаційної інстанції, слід здійснити перерозподіл судових витрат, а саме покласти всі судові витрати на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 р. у справі №910/15065/16 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 р. у справі №910/15065/16 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 р. у справі №910/15065/16 скасувти частково в частині відмови у стягнення пені.

В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (м. Київ, вул. Кіквідзе, 4, літера Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 67 814, 38 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Видати наказ.

Стягнути з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (м. Київ, вул. Кіквідзе, 4, літера Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 2 632,89 грн. за подання позовної заяви, 2 896,18 грн. за подання апеляційної скарги та 3 159, 46 грн. за подання касаційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 910/15065/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Б.В. Отрюх