КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 925/237/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3-представник;

Від відповідача: Геращенко М.В.- представник;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Черкаської області від 21.04.2017

у справі № 925/237/17 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

про визнання права власності на магазин, генераторну, зобов'язання реєстраційної служби вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся із позовною заявою Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ", в якій просить: 1) визнати право власності на магазини загальною площею 431,75 кв.м., теплогенераторну за ОСОБА_2 (позивачем), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та позначені в плані під літ. М - І, (в проекті генерального плану ринку як ряд 12, місце 21, 22); 2) зобов'язати реєстраційну службу скасувати державну реєстрацію даних об'єктів за ТОВ "СОИЛ" та зареєструвати право власності на два магазини загальною площею 431,75 кв.м. та теплогенераторну, що розташовані на плані під літ. М - І за ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником вказаних магазинів, оскільки здійснював їх фактичне будівництво у 2004-2007 роках та за виконані ним роботи відповідач не розрахувався, тому позивач стверджує, що відповідно до пункту 2.1. договору підряду від 03.11.2005 та статті 376 ЦК УРСР, що була чинною на момент укладення цього договору, він є власником цих магазинів до моменту розрахунку з ним за виконані роботи.

Рішенням Господарського суду Черкаської області № 925/237/17 від 21.04.2017, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016, у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Черкаської області по справі № 925/237/17 від 21.04.2017 скасувати, прийняти нове рішення яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємства ОСОБА_2 у справі №925/237/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів ТищенкоА.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 08.06.2017.

25.05.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у відповідача, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів.

08.06.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання щодо витребування апеляційним судом доказів, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів.

В судовому засіданні 08.06.2017 представники позивача надали пояснення по суті спору та просили задовольнити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, рішення Господарського суду Черкаської області від 21.04.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.06.2017 надав пояснення по суті спору та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, рішення Господарського суду Черкаської області від 21.04.2017 залишити без змін.

Крім того в судовому засіданні, представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів.

Представник відповідача заперечував проти заяви про витребування доказів.

Розглянувши подане позивачем клопотання, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст. 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні, зокрема, повинно бути зазначено який доказ витребовується та обставини, що перешкоджають його наданню.

Відповідно до п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Колегія суддів не бере до уваги доводи, наведені в клопотанні щодо неможливості самостійно надати суду необхідні для розгляду справи докази, оскільки ФОП ОСОБА_2 не надано обґрунтування такої неможливості та не вказано обставин, що перешкоджають наданню вказаних доказів. За таких обставин, суд відзначає, що клопотання позивача є необгрунтованим, а наявні в матеріалах справи докази є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому підстав для його задоволення немає.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаської міської ради від 27.01.1998 ТОВ "СОИЛ" було видано Державний акт на право користування земельною ділянкою площею 4,34 га строком на 49 років для розміщення автомобільного ринку між вул. Якубовського та АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі № 16/1098 було повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" та визнано за ним право власності на самочинно збудоване майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 у складі багатьох об'єктів, серед яких і магазини, теплогенераторна (літ. М - І), на які позивач просить визнати право власності.

З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки від 15.03.2017, вбачається, що нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: Черкаська область, АДРЕСА_1, серед яких магазини, теплогенераторна (літ. М - І), належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "СОИЛ", адреса місцезнаходження якого також АДРЕСА_1. Згідно відомостей про права власності рішення про державну реєстрацію прийняте 28.12.2012 на підставі рішень Соснівського районного суду міста Черкаси та Господарського суду Черкаської області.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із статтею 331 ЦК України, визначено перелік набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва, а саме:

1. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

2. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

3. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 1 Закону України від 01.07.2004 № 1952- ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень цього Закону до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Згідно із статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Доводи відповідача про те, що визнання у судовому порядку права власності на річ є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення, знаходять своє обґрунтування в матеріалах справи.

Крім того, як вбачається зі змісту аналізу питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013 Верховний Суд України вказав, що на об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до частини 4 статті 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що станом на момент розгляду даної справи право власності на нерухоме майно, що розміщене в АДРЕСА_1, зокрема і на магазини, теплогенераторна (літ. М-1), зареєстроване за ТОВ "СОИЛ".

Таким чином, саме відповідач у даній справі є власником спірного нерухомого майна, на яке позивач просив визнати за ним право власності.

Закон не передбачає можливості визнання права власності на об'єкт нерухомості (чи на інше майно) за особою у разі, якщо на це ж майно в установленому законом порядку зареєстроване право власності за іншою особою і це право не скасоване.

Частиною 2 статті 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

21.12.2016 Київський апеляційний господарський суд в ухвалі за результатами розгляду апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі № 16/1098, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017, припинив апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою та вказав, що ФОП ОСОБА_2 не було надано суду апеляційної інстанції будь-яких доказів підписання акту виконаних робіт за договорами від 24.08.2003 та від 03.11.2005, які б свідчили про фактичне здійснення будівництва саме ФОП ОСОБА_2 на підставі цих договорів чи доказів відмови від підписання таких актів, оплату робіт чи звернення до позивача про сплату коштів за договорами, а також ФОП ОСОБА_2 не було доведено факту будівництва саме ним спірної будівлі (магазину, теплогенераторної (М-І), загальною площею 1110,6 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1) та надання останньому земельної ділянки у встановленому порядку (що знаходиться під спірним об'єктом, право власності позивача на яке він фактично оспорює та просить визнати за ним). Тобто, рішення Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі № 16/1098 є чинним.

Слід зауважити, що позивач і в процесі розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів підписання акту (чи актів) виконаних підрядних робіт за договорами будівельного підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005, які б підтверджували фактичне здійснення будівництва саме магазинів площею 178,75 кв. м. та 253 кв.м. і саме підприємцем ОСОБА_2 Посилання позивача лише на вказані договори підряду як на підставу наявності у нього права власності на вказані магазини є безпідставним та необґрунтованим, оскільки саме по собі укладення договору підряду не може свідчити про виконання роботи, не вказує, яка саме робота виконана, її об'єми, вартість і чи взагалі якась робота була виконана. У обох договорах підряду зазначається про обов'язковість складання та підписання акту виконаних робіт, який позивачем не поданий.

Те, що у Цивільному кодексі УРСР не було вказано чітко, хто повинен проявити ініціативу складання акту виконаних робіт, не спростовує обов'язковість його складання та підписання. Тим більше, що в статті 882 ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004, порядок передання та прийняття робіт чітко виписаний і у разі виконання робіт позивач повинен був здати роботи замовнику та надати йому для підписання акт приймання-передачі виконаних підрядних робіт і лише у разі відмови замовника від підписання акта підрядник міг би стверджувати, що підписаний однією стороною акт є дійсним. Чинним законодавством України щодо підряду не передбачено випадки набуття права власності на об'єкт нерухомості на підставі закону. Позивач повинен був здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, надавши органу реєстрації відповідні документи; у разі їх відсутності та відсутності державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості таке право у позивача не виникло.

Крім того слід наголосити, що у разі виконання позивачем якихось робіт та нездійснення відповідачем розрахунку за виконані роботи і наявності у позивача належних доказів цього, позивач мав право звернутися з відповідною вимогою про оплату робіт, в тому числі і з позовом до господарського суду, але в будь-якому разі право на отримання коштів за виконану роботу не може захищатися шляхом подання позову про визнання права власності на нерухоме майно, тим більше, що це нерухоме майно має законного власника.

Що стосується заяви про пропуск позивачем позовної давності, слід наголосити на тому, що у судовому порядку здійснюється захист лише порушеного права і тільки у тих випадках, коли буде доведено належність особі визначеного матеріального права і воно порушене, у випадку ж відсутності порушеного права позивача, не дивлячись на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, тобто, відсутності факту порушеного права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов задоволенню не підлягає.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.04.2017 у справі № 925/237/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/237/17 повернути Господарському суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська