КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа№ 910/17448/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

за участю представників:

від позивача - Мікітян К.О., представник за довіреністю №б/н від 09.03.2017;

від першого відповідача - Матющенко О.В., представник за довіреністю №б/н від 20.03.2017;

від другого відповідача - Музичук Л.В., представник за довіреністю №27-6896/17 від 30.03.2017;

від третьої особи - товариства з обмеженої відповідальності "Греїн-Експорт" - Мікітян К.О., представник за довіреністю №14/12 від 09.03.2017;

від третьої особи - публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк" - Матющенко О.В., представник за довіреністю №146 від 16.01.2017;

від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Л.В., представник за довіреністю №27-6896/17 від 30.03.2017,

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/17448/16 (суддя Ващенко Т.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариства з обмеженої відповідальності "Греїн-Експорт", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним наказу.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича про визнання недійсним наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича № 177/1-ОД від 22.07.16. "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операції) за вкладними операціями" (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/17448/16 позов задоволено повністю; визнано недійсним наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями".

Задовольняючи вимоги позивача суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати нікчемними: правочин з переказу грошових коштів безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 111 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008"); правочин з переказу коштів безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 3 347 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008"); правочин щодо погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008", здійснений банком 16.06.2016р. за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононець Вадим Валерійович звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/17448/16 скасувати та провадження у справі припинити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається, зокрема, на непідвідомчість даного спору господарському суду, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому, за доводами скаржника, спори, що виникають у таких правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

В ході здійснення апеляційного провадження колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності залучення до участі у справі №910/17448/16 як іншого відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 було залучено до участі у справі як іншого відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У судовому засіданні 12.06.2017 представники апелянта, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк" підтримали вимоги за апеляційною скаргою; просили оскаржуване рішення скасувати та провадження у справі припинити.

Представник позивача та третьої особи - товариства з обмеженої відповідальності "Греїн-Експорт" у судовому засіданні 12.06.2017 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" (клієнт) 29.12.2009р. було укладено договір №701-2009/Ю банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) №01 в українській гривні, доларах США, євро і здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку (рахунків) клієнта у відповідності до вимог чинного законодавства України, в тому числі, до нормативно-правових актів Національного банку України та умов договору.

Також, 29.12.2009р. між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" (клієнт) було укладено договір №701-2009/КБ про банківське розрахункове обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк", відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а банк здійснює розрахункове обслуговування клієнта в системі електронних платежів каналами міжкомп'ютерного зв'язку з використанням програмно-технічного забезпечення комплексу системи "Клієнт-банк".

Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" (позичальник) 24.01.2014р. було укладено договір №ЮЛ-04/2014-КЛ кредитної лінії, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, що надалі іменується кредитна лінія, та після виконання умов п.4.4 договору згідно з кредитними заявками позичальника окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит в порядку та на умовах, визначених договором, а позичальник в свою чергу зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у п.1.5 договору, своєчасно та в повному обсязі виплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, виконувати інші умови цього договору та повернути кредитодавцю кредит в терміни, встановлені договором.

Договорами №1 від 08.08.2014р., №2 від 10.12.2014р., №3 від 23.02.2015р., №4 від 12.03.2015р., №5 від 17.09.2015р. та додатковими угодами №1 від 12.03.2015р., №2 від 12.03.2015р., №3 від 17.03.2015р. сторонами вносились зміни до кредитного договору №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" було укладено іпотечний договір від 24.01.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінкською О.О. та зареєстрований за №196, договір №ЮЛ-04/2014/ЗМП-1 від 24.01.2014р. застави майнових прав (вимоги за контрактом), договір №ЮЛ-04/2014/ЗКП-1 від 24.01.2014р. застави корпоративних прав, договір №ЮЛ-04/2014/ЗКП-2 від 24.01.2014р. застави корпоративних прав.

Крім того, між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (поручитель) було укладено договір поруки №ЮЛ-04/2014/П-1; між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трейн Укрейн" (поручитель) - договір поруки №ЮЛ-04/2014/П-2 від 24.01.2014р.; між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 укладено договір поруки №ЮЛ-04/2014/П-3 від 24.01.2014р.

При цьому, 29.07.2009р. між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" (клієнт) було укладено договір №509-2009/Ю банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) №01 в українській гривні, доларах США, євро і здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку (рахунків) клієнта у відповідності до вимог чинного законодавства України, в тому числі, до нормативно-правових актів Національного банку України та умов договору.

Також, 29.07.2009р. між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" (клієнт) було укладено договір №509/2009/КБ про банківське розрахункове обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк", відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а банк здійснює розрахункове обслуговування клієнта в системі електронних платежів каналами міжкомп'ютерного зв'язку з використанням програмно-технічного забезпечення комплексу системи "Клієнт-банк".

Згодом, а саме 20.05.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" (надавач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" (отримувач) було укладено договір №2005/16Ф про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до п.1.1 якого надавач надає поворотну фінансову допомогу, а отримувач зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами п.2.1 договору №2005/16Ф від 20.05.2016р. розмір поворотної фінансової допомоги становить 50 000 000 грн.

Згідно п.2.5 договору поворотна фінансова допомога вважається переданою отримувачу при її перерахуванні на поточний рахунок отримувача.

У розділі 9 вказаного договору контрагентами було визначено реквізити сторін, зокрема, вказано рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" №01, відкритий в публічному акціонерному товаристві "Євробанк" та рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" №01, який також відкрито в публічному акціонерному товаристві "Євробанк".

Як вказує позивач, товариством з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" перераховувались на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" грошові кошти поворотної фінансової допомоги. Зокрема, 10.06.2016р. було перераховано грошові кошти в сум 111 000 грн., а 15.06.2016р. - в сумі 3 347 000 грн.

Вказані кошти у загальному розмірі 3 458 000 грн. були спрямовані на оплату кредитної заборгованості позивача перед Банком.

На підставі рішення №73-рш від 17.06.2016р. правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1041 від 17.06.2016р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк".

Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016р. по 16.07.2016р.

Рішенням №1183 від 07.07.2016р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строк тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" до 16.08.2016р.

Згідно рішення №215-рш від 16.08.2016р. Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1523 від 16.08.2016р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", за яким розпочато з 17.08.2016р. по 16.08.2018р. процедуру ліквідації Банку.

Відповідно до вказаного рішення призначено Уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" Кононцю Вадиму Валерійовичу.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів Кононцем Вадимом Валерійовичем 22.07.2016р. видано наказ №177/1-ОД "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями".

Відповідно до Наказу №177/1-ОД від 22.07.2016р. у зав'язку з виявленням комісією з перевірки правочинів (інших договорів), укладених публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк", що мають ознаки нікчемних правочинів відповідно до ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме:

правочин з переказу грошових коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 111 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008");

правочин з переказу коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 3 347 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Греїн-Експорт" на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008");

правочин щодо погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008", здійснений банком 16.06.2016р. за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн., Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наказано застосувати наслідки нікчемності операцій (транзакцій) з перерахування грошових коштів з поточних рахунків юридичних осіб - клієнтів банку, що є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" Кононцем В.В. 26.07.2016р . було направлено позивачу повідомлення №01-243/2975-БГ про нікчемність вказаних вище правочинів.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Кононця Вадима Валерійовича "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями" є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки у даному випадку відсутні підстави вважати нікчемними вказані вище правочини з переказу грошових коштів.

Задовольняючи вимоги позивача та визнаючи наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Кононця Вадима Валерійовича "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями" недійсним, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати нікчемними правочини з переказу грошових коштів.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені саме з наведених нижче підстав.

Так, позивач, як і відповідачі, вважають правочинами здійснення переказів грошових коштів безвідсоткової фінансової допомоги та переказів щодо погашення заборгованості по кредиту.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що операції з переказу коштів не є правочинами та відповідно не можуть бути віднесені до нікчемних на підставі ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

З наведеного вбачається, що нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наведено перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Поряд з цим, відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України, а цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить відмінного від Цивільного Кодексу України терміну "правочин", а тому надане Цивільним кодексом України визначення цього терміну підлягає застосуванню у розумінні, яке надане главою 16 розділу ІУ Книги першої Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договір) Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Проте, не всі дії, які вказані у статті 202 Цивільного кодексу України можуть бути визнані правочином. Для правової кваліфікації дій учасників цивільного обороту, спрямованих на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків в якості правочинів, суттєве значення має встановлення підстав вчинення таких дій, тобто сукупності юридично значимих причин - обставин, безпосереднім об'єктивним наслідком яких стали такі дії.

Саме правова підстава тієї чи іншої дії надає їй якостей цивільно-правового правочину і дозволяє належним чином кваліфікувати правочин за видом і типом та норми матеріального права, якими цей правочин регулюється.

Виходячи з аналізу глави 16 Цивільного кодексу України, законодавець визначає договір і дії, що вчиняються на виконання зобов'язання з договору, у нерозривній єдності, а правила про форму правочину і про його недійсність - розглядає у відношенні підстав виникнення зобов'язання.

Тому, підставою зобов'язання надати кредит і зобов'язання його повернути є не низка правочинів, які складаються із відповідних дій позичальника та позикодавця, а одна правова підстава - письмово вчинений двосторонній правочин - кредитний договір №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Євробанк" (кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008".

Аналогічним чином не вважаються правочином дії надавача та отримувача коштів поворотної фінансової допомоги, спрямовані на виконання існуючих між ними зобов'язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

Отже, операції із перерахування грошових коштів безвідсоткової фінансової допомоги та операції щодо погашення заборгованості по кредиту не можуть вважатися правочинами, а тому і не можуть бути віднесені до нікчемних.

Відповідно до таких дій (транзакцій) не можуть бути застосовні і наслідки нікчемності правочину.

Таким чином, враховуючи те, що вказані перекази грошових коштів не є правочинами в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України та відповідно не можуть бути віднесені до нікчемних на підставі ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Кононця Вадима Валерійовича щодо застосування наслідків нікчемності операцій (транзакцій) з перерахування коштів, що є нікчемними, підлягає визнанню недійсним.

У зв'язку зі здійсненням транзакції з перерахування коштів в погашення кредитної заборгованості було укладено договір про розірвання кредитного договору.

Отже, за результатами аналізу того чи дійсно мало місце фактичне перерахування коштів та чи відповідало здійснення такої транзакції законодавству, саме щодо таких договорів, як до правочинів, Фонд і мав вирішувати питання з визнання їх нікчемними, з винесенням відносно них у відповідних випадках наказів.

Таким чином, позовні вимоги слід було задовольнити саме з наведених вище підстав.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки, положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказані вище операції з перерахування коштів всупереч наведеним приписам законодавства були визнані Фондом нікчемними правочинами, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе захистити порушене право позивача у спосіб, обраний у позовній заяві та повністю задовольнити позовні вимоги шляхом визнання недійсним наказу №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Кононця Вадима Валерійовича.

Враховуючи те, що наслідком прийняття оскаржуваного наказу є створення конкретного цивільного правового результату для позивача, отже дії Фонду з прийняття вказаного наказу мають всі ознаки одностороннього правочину, а тому до його вчинення поширюються загальні вимоги цивільного законодавства, передбачені ст.203 Цивільного кодексу України.

Аналогічної позиції про можливість захисту порушеного права позивача у спосіб, обраний у позовній заяві - шляхом визнання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб недійсним дотримується також і Вищий господарський суд України у постанові від 14.11.2016 у справі № 910/12294/16.

Відповідно, даний спір за своїм предметом підвідомчий господарському суду.

Тому, доводи апелянта про непідвідомчість даного спору (в контексті вимог до Фонду) господарському суду, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Щодо визначення позивачем відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича слід зазначити наступне.

Колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення вимог саме до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якого було залучено апеляційним судом як іншого відповідача у даній справі. Пред'явлення ж в порядку господарського судочинства позову до Уповноваженої особи суд вважає неправильним, бо такий спір є непідвідомчим господарському суду за суб'єктним складом, внаслідок чого провадження з вимогою до даного відповідача підлягає припиненню за п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п.17 ст. 2 вказаного Закону).

Отже, виходячи із вказаних положень Закону Уповноважена особа Фонду діє не самостійно, а від імені Фонду та в межах повноважень делегованих останнім.

На підставі рішення №73-рш від 17.06.2016р. правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1041 від 17.06.2016р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк".

Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016р. по 16.07.2016р., призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ Комерційний банк "Євробанк" Кононцю Вадиму Валерійовичу.

Згідно рішення №215-рш від 16.08.2016р. Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1523 від 16.08.2016р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", за яким розпочато з 17.08.2016р. по 16.08.2018р. процедуру ліквідації Банку.

Відповідно до вказаного рішення призначено Уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" Кононцю Вадиму Валерійовичу.

Таким чином, Фонд делегував свої повноваження тимчасового адміністратора банку, а згодом і повноваження ліквідатора - Уповноваженій особі Кононцю В.В.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації саме Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже, саме Фонд забезпечує перевірку правочинів, вчинених банком, а тому підписуючи оскаржуваний наказ Уповноважена особа Фонду Кононець В.В. діяв від імені Фонду та в межах повноважень делегованих останнім.

Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду (п. 1 ч. 3 ст. 16 Закону).

Враховуючи те, що згідно п.17 ст. 2 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, а позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду та з огляду на те, що Уповноважена особа, підписуючи оскаржуваний наказ, діяла від імені Фонду та в межах делегованих ним повноважень, колегія суддів вважає належним відповідачем у даній справі саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо вимог до Уповноваженої особи Фонду Кононець В.В., то провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо при розгляді справи буде встановлено, зокрема, що позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин.

Враховуючи те, що Уповноважена особа Фонду є фізичною особою, яка не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин, провадження у справі в частині вимог до неї підлягає припиненню.

В свою чергу, позовні вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають задоволенню в повному обсязі із підстав, що були наведені вище.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення вимог до неналежного відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині задоволення вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича, з прийняттям нового - про припинення провадження у справі в частині вимог щодо вказаної особи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та про задоволення позову щодо другого відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на публічне акціонерне товариство комерційний банк "Євробанк", а витрати за подання апеляційної скарги - на апелянта.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/17448/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/17448/16 скасувати.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Провадження у справі в частині вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича припинити.

2. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним наказу задовольнити повністю.

3. Визнати недійсним наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононця Вадима Валерійовича "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями".

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд.35, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс 2008" (67840, Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вул. Залізнична, буд.3, ) судовий збір в сумі 1378 грн.».

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Матеріали справи №910/17448/16 повернути до господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна