КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Справа № 911/825/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

У судовому засіданні взяли участь представники сторін:

від позивача: Цибрій Ж.Е., довіреність № б/н від 21.03.2017

від відповідача (апелянта): не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" на рішення господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабс", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко", с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область

про стягнення 139 205,18 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біолабс" (надалі - ТОВ "Біолабс"/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (надалі - ТОВ "Фрам Ко"/відповідач/апелянт) про стягнення з відповідача 138 030,00 грн. основної заборгованості, 1 058,86 грн. пені, 116,32 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" умов договору № 01/12 від 01.12.2016, а саме, неоплати поставленого ТОВ "Біолабс" відповідачу товару.

Також позивач заявою від 22.03.32017 просив вжити заходів до забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти та майно відповідача, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 114.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2017 порушено провадження у справі № 911/825/17 та призначено її до розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.04.2017 відкладено розгляд справи на 19.04.2017.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17 позов задоволено повністю; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабс" 138 030 (сто тридцять вісім тисяч тридцять) грн.. 00 коп. заборгованості, 1 058 (одна тисяча п'ятдесят вісім) грн. 86 коп. пені, 116 (сто шістнадцять) грн. 32 коп. 3 % річних та 2 088 (дві тисячі вісімдесят вісім) грн. 08 коп. судового збору. У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабс" про забезпечення позову відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції з посиланням на приписи ст. 712, ст. 692, ст. 610, ст. 625, ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232 Господарського кодексу України, встановив факт поставки позивачем товариству з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" товару за договором № 01/12 від 01.12.2016, на загальну суму 138 030,00 грн. та факт несплати відповідачем отриманого товару і, відповідно, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Біолабс" в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду Київської області, товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. При цьому, скаржник з посиланням на приписи "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначає, що докази, надані позивачем, на підтвердження факту поставки товару є неналежними, оскільки, на думку апелянта, не відповідають вимогам щодо первинних документів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17, розгляд апеляційної скарги скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" на рішення господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17 призначено на 06.06.2017.

02.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" на рішення господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17 відкладено на 15.06.2017.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги заперечував, з викладених у запереченні на апеляційну скаргу підстав.

Представник відповідача (апелянта) у судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.06.2017 не визначалась обов'язковою, Київський апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2016 між ТОВ "Біолабс" (постачальник) та ТОВ "Фрам Ко" (покупець) було укладено договір № 01/12 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався протягом строку дії даного договору поставити і передати у власність покупця: лікарські засоби (надалі-товар), в асортименті, кількості та ціні, визначених у видаткових накладних або специфікаціях, що складаються на кожну партію товару, що поставляється, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору товар за даним договором постачається окремими партіями у відповідності з накладними (специфікаціями) на підставі узгоджених замовлень покупця. Замовлення передається продавцю в будь-якій зрозумілій сторонами формі: особисто, електронною поштою, за допомогою факсимільного зв'язку.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума цього договору (тобто загальна вартість (ціна) усього товару, поставленого за цим договором) сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично поставленого (переданого у власність покупця) товару та дорівнює сумі всіх виписаних продавцем та підписаних уповноваженою особою покупця видаткових накладних (специфікацій).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунки між сторонами за даним договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця в наступному порядку: оплати (переведення) покупцем грошової суми (ціни), вказаній у видаткових накладних, на розрахунковий рахунок продавця впродовж 30 календарних днів після підписання сторонами видаткових накладних. Всі розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України.

Відповідно до п. 5.5 договору у випадку прострочення оплати товару відповідно до умов даного договору, покупець сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день такого прострочення.

Пунктом 6.1 договору визначено строк його дії, згідно якого даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань та проведення остаточних розрахунків між сторонами по даному договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ТОВ "Біолабс" поставило, а ТОВ "Фрам Ко" прийняло товар на загальну суму 138 030,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 92 від 09.02.2017 на суму 138 030,00 грн. та відповідною довіреністю № 659К від 09.02.2017, виданою ТОВ "Фрам Ко" на свого представника ОСОБА_3 на отримання товару, товарно-транспортною накладною № Р92 від 09.02.2017, наявними у матеріалах справи.

Несплата ТОВ "Фрам Ко" вартості поставленого за договором товару стала підставою для звернення ТОВ "Біолабс" до суду з даним позовом про стягнення основного боргу, пені, 3% річних і інфляційних втрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пункт 1 ст. 230 ГК України передбачає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив ТОВ "Фрам Ко" товар на загальну суму 138 030,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 92 від 09.02.2017 на суму 138 030,00 грн. та відповідною довіреністю № 659К від 09.02.2017, виданою ТОВ "Фрам Ко" на свого представника ОСОБА_3 на отримання товару, товарно-транспортною накладною № Р92 від 09.02.2017.

Проте, відповідач не розрахувався, зокрема, у передбачений договором строк, за отриманий від ТОВ "Біолабс" товар, доказів оплати ТОВ "Фрам Ко" не надало.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 138 030,00 грн. основної заборгованості за договором № 01/12 від 01.12.2016.

Також колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши повторний перерахунок заявлених до стягнення сум штрафних санкцій (пені, 3% річних), вважає розрахунок, здійснений місцевим господарським судом арифметично правильним, відповідно до якого загальний розмір пені від суми основної заборгованості за договором № 01/12 від 01.12.2016 у період з 12.03.2017 по 22.03.2017 становить 1 164,75 грн., а розмір 3% річних у вказаний період становить 124,79 грн.

Враховуючи межі заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає висновки місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 1 058,86грн. пені та 116,32 грн. 3 % річних обґрунтованими та правомірними.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявного факту порушення ТОВ "Фрам Ко" умов договору № 01/12 від 01.12.2016, а саме, несплати отриманого товару за вказаним договором, та, відповідно, обгрунтованістю та доведеністю позовних вимог ТОВ "Біолабс".

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, з огляду на те, що ТОВ "Біолабс" не зазначило жодних обставин та доказів, на їх підтвердження, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Щодо посилання ТОВ "Фрам Ко" про те, що докази, надані позивачем, на підтвердження факту поставки товару за договором № 01/12 від 01.12.2016 є неналежними, оскільки не відповідають вимогам щодо первинних документів, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всі обставини справи та докази, які мають значення для справи, досліджуються та оцінюються судом в їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреністю № 659К від 09.02.2017, виданою ТОВ "Фрам Ко", відповідач уповноважив свого представника - приймальника товару ОСОБА_3 на отримання від ТОВ "Біолабс" цінностей за накладною № 92 від 09.02.2017.

З видаткової накладної № 92 від 09.02.2017 вбачається, що ТОВ "Біолабс" поставило, а уповноважений представник відповідача - ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності № 659К від 09.02.2017 прийняла товар за договором № 01/12 від 01.12.2016, на загальну суму 138 030,00 грн.

Отже, зазначення у видатковій накладній № 92 від 09.02.2017 інформації щодо представника ТОВ "Фрам Ко" ОСОБА_3 (зазначення довіреності № 659К від 09.02.2017) дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від відповідача, у розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Крім того, з приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" випливає, що засвідчення печаткою видаткової накладної не є обов'язковим.

З огляду на те, що усі обставини справи та докази, які мають значення для справи, досліджуються та оцінюються судом в їх сукупності та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за договором № 01/12 від 01.12.2016, на загальну суму 138 030,00 грн. (видаткова накладна № 92 від 09.02.2017 на суму 138 030,00 грн., довіреність № 659К від 09.02.2017, товарно-транспортна накладна № Р92 від 09.02.2017), доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту поставки товару за вказаним договором є необгрунтованими та безпідставними.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом приписів ст. 77 ГПК України, колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки матеріали справи не містять будь яких заяв/клопотань відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку, як вказує апелянт у поданій ним апеляційній скарзі, зайнятістю уповноважено представника останнього у іншому судовому засіданні.

Крім того, відповідно до до ч. 2 ст. 28 ГПК України керівник підприємства відповідача наділений повноваженнями брати участь у судовому засіданні, а відтак апелянт мав можливість забезпечити явку належного представника у судове засідання.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Інші доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі № 911/825/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна