ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.06.2017 р. Справа № 914/817/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

За позовом: до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ», м.Білицьке Донецької області Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Львівська залізниця», м.Львів
про: стягнення 11011,55 грн. вартості нестачі вугілля

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи)

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представнику відповідача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ», м.Білицьке Донецької області до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Львівська залізниця», м.Львів про стягнення 11011,55 грн. вартості нестачі вугілля.

Рух справи висвітлено в ухвалах суду.

06.06.2017р. за вх. №19962/17 відповідач подав відзив на позовну заяву, яку суд прийняв та приєднав до матеріалів справи.

У відзиві відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 114 Статуту встановлено, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а відповідно до ч. 2 п. 27 Правил видачі вантажів при видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів завантажених у вологому стані.

Тобто розрахунок позивача (на думку відповідача) мав бути таким:

67 700 кг х 2% = 1 354 кг. - норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

67 700 кг - 1 354 кг - 61000 кг = 5 346 кг - недостача вантажу.

Відповідач також стверджує , що відшкодування збитків може бути покладено на нього лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.623 ЦК України. Обовязковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Обовязковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобовязань причиною.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань (виключає його відповідальність).

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

-наявність реальних збитків, вина заподіювача збитків, причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Так, на думку відповідача випливає те, що обовязковою підставою для відшкодування збитків є, зокрема, їх реальна наявність, тобто «реальна шкода».

Під реальною шкодою слід розуміти витрати, які особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі. На думку відповідача . в даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою.

Як стверджує відповідач, жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, позивачем суду не надано та матеріали справи №914/817/17 не містять. Позивачем проведення компенсації в розмірі 11011,55грн. належними доказами не доведено.

Згідно з п.п. 3.20, 3.21 роз»яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601, за змістом ст.31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 18.01.2017 за результатами комісійного зважування складено комерційний акт №450003/34/12 згідно з яким було встановлено, що маса вантажу менша на 6700кг. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з даними комерційного акта від 18.01.2017 №450003/34/12 не виявлено пошкодження захисних пломб, вагон у технічному відношенні справний. У комерційному акті немає відомостей щодо опису обставин про не збережене перевезення.

Таким чином, як стверджує відповідач, наявність зазначених залізницею у відзиві на позовну заяву позивача, обставин справи, які, у свою чергу, законодавчо закріплені та передбачені транспортним законодавством, передбачають відсутність причинного звязку між дією перевізника і втратою або пошкодженням вантажу, а отже, і відсутність його вини. У цих випадках перевізник не повинен доводити свою невинуватість, тому що така вже передбачається (ст. 924 ЦК України, ст.314 ГК України).

Крім того, ст. 314 ГК України, яка кореспондується із ст.110 Статуту, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Виходячи із заперечень, наведених у відзиві, відповідач вважає, що матеріалами справи спростовано та позивачем , всупереч вимогам ст..ст.33,34 ГПК України та ст..ст.111,130,133 Статуту не доведено вини Залізниці у неналежному виконанні договірних зобовязань по договору перевезення.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 12.06.2017р. не забезпечив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.04.2017 р. не виконав.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 12.06.2017р. забезпечив, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у поданому відзиві.

В судовому засіданні зясовано, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства ПАТ «ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ» 11011,55грн. вартості нестачі вугілля».

Проте, позивачем у вступній частині позовної заяви відповідачем зазначено Публічне акціонерне товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця».

Згідно зі статті 13 Господарського процесуального кодексу України, місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам. При цьому, компетенція господарського суду щодо розгляду певної справи визначається за правилами підсудності, вказаними в ст.ст.15, 16 ГПК України.

Судом враховується, що відповідно до ст. ст. 13, 15 ГПК України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст.16 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст.15 ГПК України, справи у спорах , що виникають при укладенні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони зобовязаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу (ч. 4 ст. 15 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.16 ГПК України, віднесені до підсудності господарського суду справи у спорах, що виникають з договору перевезення, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням цього органу.

Враховуючи вищенаведене, неявку позивача в судове засідання, а також у звязку із необхідністю розяснення позивачем своєї позиції, щодо правильності зазначення відповідача, суд керуючись ст.ст.77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1.Розгляд справи відкласти на: 26.06.17 р. о 15:00 год.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Львівської області за адресою: вул.Личаківська, 128, 2-й поверх, зал № 9.

2.Сторонам - у звязку із функціонуванням автоматизованої системи документообігу у господарському суді, з метою належної реєстрації та своєчасного передання таких матеріалів до судді, кореспонденцію до суду подати за три дні до судового засідання, з реєстрацією у канцелярії суду (1-й поверх).

3. Зобовязати Позивача в порядку та строки , встановлені в п.2 даної ухвали :

3.1. надати уточнення, у яких визначити хто є відповідачем у даній справі Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» чи Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»;

3.2. скерувати до суду письмове підтвердження того, чи існує станом на 26.06.2017р. заборгованість відповідача перед позивачем в заявленій до стягнення сумі;

3.3. явка повноважного представника в судове засідання на власний розсуд.

4. Зобовязати відповідача в порядку та у строки, зазначені в п.2 даної ухвали:

4.1. при наявності додаткових документів ( заяв, клопотань тощо ) подати такі до суду в порядку та у строки, встановлені в пункті 3 даної ухвали.

4.2. забезпечити в судове засідання обовязкову явку повноважного представника.

5.Сторонам наведений у цій ухвалі перелік доказів , що витребовуються від сторін, не є вичерпним. При цьому , сторони не обмежені в наданні додаткових доказів якими обґрунтовуються позовні вимоги або заперечення на позов.

Суд звертає увагу сторін , що відповідно до ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними та допустимими доказами ті обставини, на які покликається в обґрунтування заявлених вимог чи заперечень на позов.

Суддя Кітаєва С.Б.