ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Справа № 911/3461/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 07.02.2017
у справі№ 911/3461/16
Господарського судуКиївської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гленц"
простягнення 228472,16 грн
за участю представників:
позивачаПахомова О.А.- предст. дов. від 28.21.2016;
відповідачаЛитвиненко О.П.- предст. дов. від 21.11.2016;

ВСТАНОВИВ:

26.10.2016 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" подало до господарського суду позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" неустойки за прострочення виконання договірних зобов'язань за договором про закупівлю робіт в розмірі 228472,16 грн, з яких 106387,80 грн - пеня та 122084,36 грн - штраф. Позов обґрунтовано умовами укладеного сторонами договору, вимогами статей 526, 530, 611, 629, 837, 846, 875, 883 Цивільного кодексу України, статей 193, 218, 230-231 Господарського кодексу України

Відповідач проти позову заперечив, вказавши, що порушення строків виконання робіт сталося з незалежних від нього причин, що не залежали від виконавця, про що було повідомлено позивача листом від 14.03.2016; роботи виконані в повному обсязі і жодних претензій щодо неналежної якості наданих робіт та послуг від позивача не надходило. Беручи до уваги ступінь виконання зобов'язання відповідачем, відсутність настання негативних наслідків, завданих позивачу збитків, відповідач просив суд зменшити розмір неустойки, та вказав, що суму штрафних санкцій позивач розрахував невірно.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.12.2016 (суддя Рябцева О.О.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 105195,24 грн пені, 120715,85 грн штрафу та 3388,67 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 (судді Тищенко О.В.- головуючий, Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.) рішення господарського суду залишено без змін.

Не погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гленц" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд. Касаційну скаргу обґрунтовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди не врахували обставини, за яких відбулося прострочення виконання умов договору та настання яких не залежало від волі відповідача; суди в порушення вимог статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, статті 83 Господарського процесуального кодексу України не врахували обставини, які надають відповідачу право на зменшення суми неустойки, визначеної позивачем.

Позивач усно у судовому засіданні та у письмових запереченнях доводи касаційної скарги відхилив, як необґрунтовані.

Відповідач підтримав доводи, викладені у касаційній скарзі, просив суд задовольнити касаційну скаргу, а рішення та постанову, прийняті у справі скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, присутніх, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій 30.04.2015 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Гленц" (підрядник) уклали договір № на закупівлю робіт, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору капітальний ремонт пунктів виміру витрат газу на ГРС УМГ "Черкаситрансгаз" (ДСТУ Б Д.1.1-1:2013), лот № 5 капітальний ремонт пункту виміру витрат газу на ГРС "Казарня", (далі - роботи), а замовник зобов'язується на умовах договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна цього договору складає 2386893,02 грн. з ПДВ, згідно договірної ціни (додаток № 7), який є невід'ємною частиною договору, а ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (пункт 3.4. договору).

Пунктом 5.1. договору визначено строк виконання робіт - з моменту укладення договору до 31.12.2015, згідно з календарним графіком виконання робіт (додаток № 8), який є невід'ємною частиною договору. : пунктом 7.3 договору передбачено відповідальність підрядника у вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, та за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Додатком № 8 до договору сторони узгодили графік виконання робіт по капітальному ремонту пункту виміру витрат газу на ГРС "Казарня": проектні роботи з терміном виконання - травень-червень 2015; відомча та державна експертизи - липень 2015; будівельно-монтажні роботи - серпень-жовтень 2015; пуско-налагоджувальні роботи та введення об'єкту в експлуатацію - листопад-грудень 2015.

Відповідно до пункту 11.1. договору, він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

31.12.2015 сторони підписали додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до якої сторони внесли зміни, зокрема, до пункту 5.1. договору - "строк виконання робіт - з моменту укладання договору до 29.04.2016 згідно календарного графіку виконання робіт (додаток № 8), який є невід'ємною частиною договору", а також в додаток № 8 до договору (узгодили графік виконання робіт по капітальному ремонту пункту виміру витрат газу на ГРС "Казарня") - "проектні роботи з терміном виконання - травень-серпень 2015; відомча та державна експертизи, будівельно-монтажні роботи та введення об'єкту в експлуатацію - вересень 2015-квітень 2016" та пункту 11.1. договору - "договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.06.2016. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору". Згідно з пунктом 4 додаткової угоди № 2, вона набирає чинності з дати підписання її сторонами.

30.06.2016 сторони підписали додаткову угоду № 3 до договору, відповідно до якої внесли зміни до пункту 3.1. договору, виклавши її в такій редакції: "ціна цього договору становить 2342308,69 грн у тому числі ПДВ (20%) - 390384,78 грн". Згідно з пунктом 4 додаткової угоди № 3, вона вступає в силу з моменту її підписання її сторонами.

Суди також встановили, що відповідач у серпні 2015 року, листопаді 2015 року, грудні 2015 року та червні 2016 року виконав, а позивач прийняв роботи на загальну суму 2322758,43 грн., що підтверджується актом надання послуг № 10 від 28.08.2015 на суму 64465,83 грн та актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 1 за листопад 2015 року від 30.11.2015 на суму 14468,28 грн., № 2 за грудень 2015 року від 25.12.2015 на суму 519312,17 грн, № 3 за червень 2016 року від 30.06.2016 на суму 1744062,41 грн. При цьому коригуючим актом № 1 за листопад 2016 від 09.11.2016 до акта № 3 від 30.06.2016 було зменшено вартість виконаних робіт у червні 2016 року на суму 19550,26 грн.

Відповідач станом на 29.04.2016 роботи виконав частково - на суму 598246,28 грн., що підтверджується актом надання послуг № 10 від 28.08.2015 на суму 64465,83 грн та актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 1 за листопад 2015 року від 30.11.2015 на суму 14468,28 грн, № 2 за грудень 2015 року від 25.12.2015 на суму 519312,17 грн, які підписані та скріплені печатками сторін.

Решту будівельних робіт відповідач виконав 30.06.2016 з порушенням строку, встановленого пунктом 5.1. договору, що підтверджується актом № 3 приймання виконаних у червні будівельних робіт (форми КБ-2в) за червень 2016 року від 30.06.2016 на суму 1744062,41 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про стягнення неустойки, передбаченої чинним законодавством та умовами договору, наявності підстав для стягнення 7% штрафу, враховуючи термін прострочення виконання зобов'язання; при цьому суд, дослідивши розрахунок позивача, враховуючи наявний у матеріалах справи коригуючий акт, виправив помилку щодо суми, на яку нараховувалась пеня, та відмовив в цій частині у задоволенні позову. Суд дійшов висновку, що подане відповідачем клопотання про зменшення суми пені за наданих доказів та вказаних відповідачем обставин не доводить їх виключності та не дає підстав для застосування судом статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду; перевіривши розрахунок суду першої інстанції, погодився з його висновками щодо розміру простроченого зобов'язання на яке має нараховуватись пеня, та щодо задоволення вимоги про стягнення 7% штрафу, враховуючи тривалість прострочення зобов'язання більш ніж 30 днів.

Доводи відповідача щодо наявних підстав для зменшення суми пені суд апеляційної інстанції відхилив, вказавши, що наведені відповідачем обставини вже було враховано сторонами шляхом погодження додаткової угоди № 2 від 31.12.2015 щодо подовження терміну виконання робіт та що відсутні докази, які б довели виключність зазначених відповідачем обставин та/або належність їх до обставин, які б можна було визнати випадком непереборної сили.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 875 Цивільного кодексу України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

Згідно з частиною першою статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно приписів частини першої статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та другої статті 883 Цивільного кодексу України підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Приписами статті 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з частиною четвертою статті 231 цього Кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)

Окремі види штрафних санкцій визначено статтею 549 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, штрафом є неустойка у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 9, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні, або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання.

Таким чином, договір встановлює зобов'язання відповідача (підрядника) виконати передбачені договором роботи належним чином та у встановлений строк.

Суди встановили, що відповідач прострочив виконання зобов'язань, а умови договору передбачають відповідальність за таке порушення.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані довести обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

За змістом статей 614 та 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання, особа, яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Підставами для звільнення від відповідальності щодо невчасного виконання зобов'язання за договором відповідач визначив заборону виконання робіт в період січень - березень 2016 року у зв'язку з збільшенням тиску в газотранспортній мережі за низьких температурних показників, та затримку поставки обладнання, необхідного для вчасного виконання робіт за договором, яку суди, враховуючи наведені норми матеріального права та наявні у матеріалах справи докази цілком обґрунтовано відхилили з мотивів їх невідповідності наведеним вище критеріям та відповідно до встановлених обставин справи щодо зміну за цих обставин сторонами договірних строків виконання робіт.

Вимогами пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Доводи скаржника щодо наявності підстав для зменшення суми штрафних санкцій обґрунтовані також вимогами статті 233 Господарського кодексу України змістом якої передбачено право суду зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, врахувавши майновий стан сторін та майнові і не лише майнові інтереси сторін, та якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може зменшити розмір штрафних санкцій.

Враховуючи вимоги наведених норм права та обставини, які наводить скаржник, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо недоведеності винятковості випадку, за яких суд може зменшити суму штрафних санкцій та обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанції, які ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та належно встановлених обставинах справи; доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки належно та повно встановлених обставин справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішеннях та постанові судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди вирішили спір відповідно до вимог статей 4-2, 34, 43, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянувши всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи; підстав для скасування прийнятих у справі рішень не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 911/3461/16 Господарського суду Київської області та рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2016 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т. Дроботова