РІШЕННЯ

19 червня 2017 року Справа № 913/334/17

Провадження №22/913/334/17

За позовом - Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії

«Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача - Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа»,

м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 2074396 грн. 11 коп.

Суддя М.Ю. Ковалінас

Секретар судового засідання - Бережна Л.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, дов. №276/16 від 27.12.2016

від відповідача не прибули.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 172525грн. 87коп. та інфляційних нарахувань в сумі 1901870грн. 24коп., всього 2074396грн. 11коп., які утворилися у звязку несплатою боргу за рішенням господарського суду Луганської області у справі №23/124 від 13.10.2004.

Відповідач на позовну заяву надав відзив від 31.05.2017 №1013, у якому заперечує проти позову, посилаючись на норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивач надав до суду пояснення від 16.06.2017 №31/13-2492 щодо відзиву відповідача, й цьому поясненні позивач наводить свої доводи та заперечення, проти позиції відповідача, висловленої у відзиві та просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони своєчасно та належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду справи у даному засіданні суду (ухвала від 01.06.2017, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 09.06.2017).

Розглянувши матеріали справи та додатково надані, вислухавши представника позивача, суд

в с т а н о в и в :

Позивач ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» за позовною заявою від 14.04.2017 №31/13-1726 заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 172525грн. 87коп. та інфляційних нарахувань в сумі 1901870грн. 24коп., всього 2074396грн. 11коп., які утворилися у звязку несплатою боргу за рішенням господарського суду Луганської області у справі №23/124 від 13.10.2004.

Так, 13.10.2004 господарським судом Луганської області було прийнято рішення у справі №23/124, за позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», до відповідача Лисичанського СП «Лисичанськтепломережа», яким частково задоволено позов, стягнуто з відповідача на користь позивача 2000000грн. 00коп. боргу, 7194грн. 60коп. пені, 333111грн. 36коп. інфляційних нарахувань, 115465грн. 02коп. -3% річних, 1534грн. 88коп. витрат по держмиту та 106грн. 54коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, а також розстрочене виконання цього рішення на 24 місяці, із щомісячними виплатами по 102392грн. 18коп., з жовтня 2004 по вересень 2006 року включно.

У цьому судовому акті зазначено, що підставою позову є правовідносини сторін та відповідальність відповідача за договором про заміну зобовязання від 27.05.2002 №16/02-749, укладеним між сторонами.

Таким чином рішенням у зазначеній справі встановлено факти несвоєчасної сплати відповідачем боргу за векселем №842 від 28.03.2000 номіналом 2000000грн. 00коп.

Після винесення згаданого рішення відповідачем було сплачено 93630грн. 65коп., несплачена сума заборгованості за договором про заміну зобовязання від 27.05.2002 №16/02-749 на момент звернення позивача з позовною заявою становить 2363781грн. 45коп.

Як вбачається з розрахунку ціни позову у цій справі, позивач обґрунтовує свої вимоги в сумі 2074396грн. 11коп. фактом несплати відповідачем частини основного боргу за рішенням суду у справі №23/грн. 07коп. та заявляє до стягнення наступні періоди прострочення: 3% річних за період з 14.04.2014 по 14.04.2017 - 172525грн. 87коп. та інфляційних втрат за період з 14.04.2014 по 28.02.2017 (сукупний індекс інфляції 1.грн. 24коп. (розрахунок здійснено за допомогою інформаційно-аналітичного центру «Ліга»).

Відповідачем КП «Лисичанськтепломережа» до суду надано відзив від 31.05.2017 №1013 на позовну заяву ДК «Газ України», у якому відповідач заперечує поти позову, з огляду на наступне.

Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії що склалася станом на 1 липня 2016року.

Відповідно до ст.3 Закону, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром. Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону.

Відповідач зазначив, що готуються документи для включення КП «Лисичанськтепломережа» до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, для участі у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

А також, відповідач, як на підставу своїх заперечень проти позову, послався на норми ст.ст.5, 7 цього Закону.

Як зазначає відповідач, заборгованість, на яку нараховуються інфляційні нарахування та 3% річних в розмірі 1915205грн. 07коп. склалася у 2002 році і стягнута за рішенням господарського суду Луганської області від 13.10.2004, тобто, дана заборгованість буде включена до реструктуризації, а на неї неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню.

Щодо нарахувань 3% річних та інфляційних втрат нарахованих позивачем, то на думку відповідача згідно ст. 625 ЦК України, листа Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р не допускається нарахування індексу інфляції на суму боргу, на яку кредитором вже було нараховано індекс інфляції (Інформаційні листи ВГСУ від 07.07.2014 та від 15.03.2011 №01-06/249, постанова ВСУ від 18.02.2014 №905/909/13-г).

Відповідач вважає, що відповідно до розрахунку інфляційних нарахувань розрахованих КП «Лисичанськтепломережа» сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з 14.04.2014 по 28.02.2017 становить 1779225грн. 50коп., в обгрунтуваня посилається на приписи та рекомендації п/п. 3.2 п. З Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №201-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», постанову Вищого Господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 N 62-97р, постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Позивачем ДК «Газ України» НАК «»Нафтогаз України» надано до суду пояснення від 16.06.2017 №31/13-2492 щодо відзиву відповідача, з додатком, у цьому поясненні позивач наводить свої доводи та заперечення, проти позиції відповідача, висловленої у відзиві.

Відповідно до ч.З ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Актами цивільного законодавства відповідно до ст. 4 ЦК України є також закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Преамбулою Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон), передбачено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Положеннями ст. 1 Закону визначено: процедура врегулювання заборгованості - це заходи спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків. реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Порядок участі в процедурі врегулювання заборгованості встановлено у ст.3 Закону. Для реалізації економічних заходів (списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних), мають бути реалізовані організаційні заходи передбачені ст. З Закону, лише факт набрання Законом чинності не дає підстав вважати списаною/реструктуризованою кредиторську заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (ч.ч. 1-2 ст. 3 Закону).

Докази включення Відповідача до реєстру субєктів, що приймають участь в процедурі врегулювання заборгованості за Законом - відсутні.

Відповідно до ч.І ст.7 Закону на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості. Суму основної заборгованості відповідача на підставі та в порядку, передбаченому ч.1 ст. 7 Закону не реструктуризовано. Розгляд питання щодо списання нарахованих штрафних, фінансових санкцій та застосування інших механізмів передбачених Законом можливо лише після підписання договору реструктуризації заборгованості (в порядку передбаченому Законом) та за умови належного його виконання.

З огляду на те, що станом на 01.07.2016 заборгованість не погашено та на даний момент не реструктуризовано, а відповідач не набув статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, на думку позивача, підстави для застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» відсутні (зазначена правова позиція викладена у постановах ВГСУ від 16.05.2017 у справі №927/1442/15, від 10.05.2017 у справі № 917/348/16, від 20.04.2017 у справі №912/3303/16), позивач просить суд врахувати його пояснення та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та додатково надані, суд дійшов висновків про наступне.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.10.2004 у справі №23/124, за позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», до відповідача Лисичанського СП «Лисичанськтепломережа», частково задоволено позов, стягнуто з відповідача на користь позивача 2000000грн. 00коп. боргу, 7194грн. 60коп. пені, 333111грн. 36коп. інфляційних нарахувань, 115465грн. 02коп. -3% річних, 1534грн. 88коп. витрат по держмиту та 106грн. 54коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, а також розстрочене виконання цього рішення на 24 місяці, із щомісячними виплатами по 102392грн. 18коп., з жовтня 2004 по вересень 2006 року включно.

У судовому рішенні встановлено, що підставою позову є правовідносини сторін та відповідальність відповідача за договором про заміну зобовязання (новації) від 27.05.2002 №16/02-749, укладеним між сторонами, тобто рішенням суду у справі №23/124 встановлено факти несвоєчасної сплати відповідачем боргу за векселем №842 від 28.03.2000 номіналом 2000000грн. 00коп.

Після винесення згаданого рішення відповідачем було сплачено 93630грн. 65коп., несплачена сума заборгованості за договором про заміну зобовязання від 27.05.2002 №16/02-749 на момент звернення позивача з позовною заявою становить 2363781грн. 45коп.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, яка регулює підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, суд керується ст. 35 ГПК України й вважає доведеним факт прострочки сплати відповідачем боргу в сумі 1915205грн. 07коп.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 172525грн. 87коп. та інфляційних втрат в сумі 1901870грн. 24коп. обґрунтовані посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заперечення відповідача проти позову судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (далі - Закон) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (преамбула).

В абз. 9 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що процедура врегулювання заборгованості - це заходи спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків. реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно абз.10 ч.1 ст.1 Закону, реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр) - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно абз.12 ч.1 ст.1 Закону - учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ст. З Закону встановлює порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Так, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються:копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Таким чином, для застосування норм зазначеного закону необхідно визначитись з питанням щодо віднесення субєкта господарювання до такого, на який розповсюджується положення зазначеного Закону. Сам лише факт набрання чинності Законом не дає підстав вважати списаною/реструктуризованою кредиторську заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Тобто, для реалізації економічних заходів (списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних), мають бути реалізовані організаційні заходи передбачені ст. З Закону.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (частини 1-2 статті 3 Закону).

Відповідачем не надано доказів його включення до реєстру субєктів, що приймають участь в процедурі врегулювання заборгованості за Законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, господарський суд не може виходити за межі своїх повноважень та щодо відносити субєктів господарювання до таких щодо яких діють положення зазначеного Закону.

Зобовязання з оплати інфляційних втрат і 3 % річних, що є предметом позову у справі нараховані на заборгованість, яка залишається непогашеною та не реструктуризованою на дату набрання чинності Законом, а тому не регулюється положеннями ст.7, розглядати питання щодо списання нарахованих штрафних, фінансових санкцій та застосування інших механізмів передбачених Законом можливо лише після підписання договору реструктуризації заборгованості (в порядку передбаченому Законом) та за умови належного його виконання.

Зазначену правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 16.05.2017 у справі № 927/1442/15, від 10.05.2017 у справі № 917/348/16, від 20.04.2017 у справі № 912/3303/16).

Доводи відповідача щодо невірного нарахування позивачем інфляційних втрат, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано докладного контррозрахунку інфляційних втрат зазначених у його відзиві 1779225грн. 50коп. та сукупного середнього індексу інфляції - 1.929 за період прострочення.

Судом було перевірено правильність наданого відповідачем розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних, з урахуванням приписів п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства за відповідальність за порушення грошових зобовязань» та за допомогою програмного комплексу «Законодавство».

Докази сплати боргу у цій справі, а також за рішенням суду у справі №23/124 відсутні, тому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 35, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», ідент. код 13401321, вул. Тепла, буд.17, м. Лисичанськ Луганської області, на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», ідент. код 31301827, вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 3% річних в сумі 172525грн. 87коп. та інфляційні втрати в сумі 1901870грн. 24коп., судовий збір в сумі 31115грн. 94коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, (якщо апеляційну скаргу не було подано). У разі подання апеляційної скарги, рішення (якщо його не скасовано), набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 22.06.2017.

Суддя М.Ю. Ковалінас

Надр. 3 прим.

1-до справи;

2- позивачу (04116, вул. Шолуденка, 1, м. Київ )(реком. з повід.).

3- відповідачу (93113, вул. Тепла, 17, м. Лисичанськ, Луганська області) (реком. з повід.).

Вих. №

3