ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа № 911/1245/17

за позовом Приватного підприємства «Торговий Дім ПОЛЯКОВ»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

Суддя Антонова В.М.

за участю представників:

від позивача: Харченко О.М. (довіреність № 300 від 03.10.2016 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Позивач, Приватне підприємство «Торговий Дім ПОЛЯКОВ», 24квітня 2017 року звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою№ 12 від 14 квітня 2017 року до відповідача, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконував взяті обов'язки за договором поставки № 4103 бц від 18.05.2016 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив позивачу суму поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 26.04.2017 року (суддя Антонова В.М.) порушено провадження у справі № 911/1245/17 та призначено розгляд справи на 01.06.2017 року.

Через відділ діловодства суду 01.06.2017 року від позивача надійшло клопотання про доручення документів, яке було долучено до матеріалів справи. Також, позивачем разом з документами було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 01червня 2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, та просив задовольнити позов. Суд приймає до розгляду подану заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом направлено відповідачу ухвалу про порушення провадження у справі за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що функціонує відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1846/5 "Про затвердження Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2105/22417, тобто: 02081, м.Київ, вул.. Здолбунівська, 7-д.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, підприємством зв'язку була вручена ухвала суду 17.05.2017 року особисто відповідачу, отже про дату і місце судового розгляду відповідач вважається повідомленим належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання та достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2016 року між Приватним підприємством Торговий Дім ПОЛЯКОВ (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір № 4103 бц, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукти харчування та інші товари, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору відповідно до виписаних накладних.

Відповідно до п. 3.12 договору постачальник має право надавати покупцю комерційний кредит відповідно до ст. 1057 ЦК України, шляхом поставки продукції з відстрочкою оплати її вартості строком до 14 календарних днів з дати поставки продукції на склад покупця. Сума комерційного кредиту не може перевищувати 10000,00 гривень (далі ліміт кредиту). У разі погреби покупця в поставках продукції з перевищенням ліміту кредиту покупець зобов'язаний зробити 100% попередню оплату суми, на яку поставляється продукція з перевищенням ліміту кредиту. Ліміт кредиту не звільняє покупця від виконання зобов'язань по розрахунках, передбачених п. 4.2 договору.

Згідно з п. 4.2 договору покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника на протязі 14 календарного дня з моменту отримання товару або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника на протязі 14 календарного дня з моменту отримання товару. Товар вважається оплаченим покупцем при надходженні коштів на поточний рахунок або до каси постачальника (п. 4.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту його підписання сторонами і діє до 17.05.2017 року, а в частині зобов'язань до повного їх виконання. В разі, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до закінчення його дії не повідомила письмово іншу сторону про розірвання договору, він вважається щорічно пролонгованим на той же строк та на тих же умовах.

На виконання п. 1.1. договору поставки № 4103 бц від 17.05.2017 року позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 75 271,15 грн, що підтверджується видатковими накладними № АБЦ-107883 від 28.12.2016, № АБЦ-108065 від 28.12.2016, № АБЦ-110245 від 31.12.2016, № АБЦ-110610 від 31.12.2016, № АБЦ-000126 від 03.01.2017, № АБЦ-007726 від 08.02.2017, № АБЦ-000323 від 03.01.2017, № АБЦ-007259 від 31.01.2017, № АБЦ-005935 від 25.01.2017, № АБЦ-005936 від 25.01.2017, № АБЦ-007249 від 31.01.2017, № АБЦ-007262 від 31.01.2017, №АБЦ-007743 від 08.02.2017, № АБЦ-005936 від 25.01.2017 та № АБЦ-005873 від 25.01.2017, дані накладні підписані та скріплені печатками обому сторонами договору (належним чином засвідчені копії видаткових накладних наявні у матеріалах справи).

Позивачем заявлено до стягнення сума заборгованості у розмірі 71 362,78 грн., яка станом на момент прийняття судового рішення відповідачем сплачена в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками та фіскальними чеками (копії банківських виписок та фіскальних чеків належним чином завірені та наявні у матеріалах справи).

Предметом позову є вимоги про стягнення 71362,78 грн боргу за поставлений, на підставі видаткових накладних згідно договору поставки № 4103 бц від 18.05.2016 року та 3168,36 грн 20% річних та 30% штрафу на суму 21408,83 грн.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Після звернення з позовною заявою до суду відповідачем було сплачено суму основної заборгованості перед позивачем в розмірі 71362,78 грн у зв'язку з чим була подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог (вих № 270 від 31.05.2017 року).

Зазначена заява про зменшення розміру позовних вимог вих № 270 від 31.05.2017 року була прийнята судом до розгляду.

Відтак, на розгляді у суду залишились позовні вимоги про стягнення 21408,83 коп. штрафу 30 % та 3168,36 коп. 20 % річних.

Дослідивши подані документи суд зазначає, що нарахування 21408,83 грн штрафу на підставі п. 5.3. за договором поставки № 4103 бц від 18.05.2016 року є правомірними з огляду на наступне:

- відповідно до п. 5.3. договору при порушенні покупцем умов п. 4.2 договору на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30 % від простроченої суми.

Суд встановив, що зазначені в п. 5.4. договорі поставки № 4103 бц від 18.05.2016 року 30 % від простроченої суми за своєю правовою природою є штрафом.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками штрафу є: а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов'язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов'язання неналежним способом тощо); б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки.

Враховуючи те, що відповідач не оплатив отриманий товар у погоджені сторонами у договорі строки, штраф у розмірі 30 % від суми простроченого платежу (погоджений сторонами п. 5.3. договору) у загальному розмірі 21408,83 грн (30 % від 71362,78 грн. (вартість невчасно оплаченого товару)), відповідачем на час прийняття судового рішення не сплачено, розмір вказаного штрафу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 21408,83 грн штрафу є такою, що підлягає задоволенню судом.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011 та постанові Вищого господарського суду України від 19.12.2012 у справі № 5019/1287/12.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором поставки № 4103 бц від 18.05.2016 року, позивачем за період з 28.12.2016 року по 08.02.2017 року нараховано 3168,36 грн 20 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що сторонами п. 5.2. договору встановлений обов'язок покупця сплатити постачальнику 20 % річних у випадку прострочення оплати поставленого товару згідно ст. 625 Цивільного кодексу України

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування 20 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку 20 % річних, арифметично вірний розмір 20 % річних, нарахованих за період з 12.01.2017 року по 23.02.2017 року становить загалом 3168,36 грн. 20 % річних. Відтак, вимога про стягнення 3168,36 грн 20 % річних підлягає задоволенню у розмірі 3168,36 грн.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 21408,83 грн штрафу та 3168,36 грн 20 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача щодо сплати судового збору в сумі 1600,00 грн. відповідно до положень ч. 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 адреса: 09300, АДРЕСА_1) на користь Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" (18005, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Чехова, будинок 41 ідентифікаційний код 32268131) 21408 (двадцять одна тисяча чотириста вісім гривень 83 копійки) штрафу 30 % та 3168 (три тисячі сто шістдесят вісім гривень) 36 коп. 20 % річних та 1 600 (одну шістсот гривень 00 копійок) судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 13.06.2017 року

Суддя В.М. Антонова