КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 925/79/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників:

Від позивача (апелянта): Свирид Н.М. - за довір. № б/н від 05.01.2017р.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: Борзяк В.А. - за довір. № 910 від 02.02.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р.

у справі № 925/79/17 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА"

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5

про визнання договору оренди землі від 04.02.2009 поновленим та додаткової угоди до цього договору укладеною,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Пальміра" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2017р. апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Михальської Ю.Б., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р у справі № 925/79/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.04.2017р.

Розпорядженням від 11.04.2017р. у зв'язку з перебування судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р у справі № 925/79/17 прийнято до провадження.

12.04.2017р. до відділу документообігу та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшов відзив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017р. розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р у справі № 925/79/17 відкладено на 07.06.2017р.

В судове засідання 07.06.2017р. відповідач своїх представників не направив, причини неявки суду не відомі, про дату час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності представників відповідача є можливим.

У судовому засіданні 07.06.2017р. представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі, просив суд задовольнити її, рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні від 07.06.2017р. представник третьої особи заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив в задоволенні її відмовити, рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. залишити без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

04.02.2009 між Золотоніською районною державною адміністрацією (далі - Орендодавець) та сільськогосподарським підприємством з обмеженою відповідальністю "Пальмира" (далі - Орендар) було укладено договір оренди землі (а.с. 20-23), у відповідності до якого Орендодавець на підставі розпорядження Золотоніської РДА від 23 грудня 2008 року № 688 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Синьооківської міської ради за межами населеного пункту (п. 1 договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 265,4398 га ріллі із земель державної власності (п. 2 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4923901 грн. (п. 4 договору).

Пунктом 8 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі і складає 147 717,00 грн. в рік

Договір укладено терміном на 5 років з 01.01.2009р. по 31.12.2013р. (з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 7 договору).

Договір зареєстровано у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 березня 2009 року за № 01.

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-ти денний строк після державної реєстрації його договору за актом її приймання - передачі (п. 18 договору).

30.03.2009 між сторонами підписано акт прийому - передачі ділянки, наданої в оренду СТОВ "Пальмира".

Додатковою угодою до договору землі від 21.03.2011 сторонами було змінено п. 4 договору, а саме нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 14 березня 2011 року ( з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2) визначено у розмірі 5 214 411,00 грн. та п. 8 договору, в якому вказано, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4,5 % від нормативної грошової оцінки землі і складає 234648,5 грн. в рік.

Змін щодо кінцевого терміну дії договору сторонами не внесено.

Додаткова угода до договору оренди зареєстрована в Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 березня 2011 року за № 00465.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

За змістом статті 12 Земельного кодексу України, розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За частиною першою статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об'єктом оренди є земельна ділянка.

У ч. 1 статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Згідно частини 2 статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Згідно ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Внаслідок змін у земельному законодавстві України право розпоряджатися земельними ділянками державної власності (сільськогосподарського призначення) перейшло з січня 2013р. до Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" проведено реорганізацію Державного агентства земельних ресурсів України шляхом перетворення його в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр). Згідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, який розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

На момент розгляду спору повноваження по розпорядженню спірною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення належить територіальному управлінню Держгеокадастру, яким є Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області. Тому відповідач у даній справі обрано вірно.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначив, що маючи намір скористатись переважним правом на поновлення Договору оренди землі на виконання п. 17 Договору, 23.09.2013р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" звернулось вперше до Головного управління Держземагенства у Черкаській області з клопотанням б/н від 23.09.2013р. про поновлення строку дії договору оренди землі від 04.02.2009р. на 21 рік. Але Головним Управлінням Держгеокадастру У Черкаській області позивачу було повідомлено про необхідність отримання витягів ДЗК та звернення з повторним клопотанням.

А також зазначив, що 06.12.2013р. Головним управлінням Дежземагенства у Черкаській області було видано 21 Наказ про поновлення договору оренди земельних ділянок та внесення змін до нього. Наявність Наказів про поновлення Договору оренди земельних ділянок та внесення змін до нього підтверджує факт своєчасного звернення з клопотанням про поновлення договору оренди землі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що твердження позивача, що на підставі наказів Головного управління від 06.12.2013р. відбулось поновлення Договору в силу Закону на новий термін є хибним, оскільки орендар не реалізував своє право в порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі", тобто не узгоджені істотні умови Договору та не укладена Додаткова угода до нього про продовження строку дії Договору.

В порушення вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, Позивач не надав оригінали наказів на які посилається, які також відсутні в Головному Управлінні, що об'єктивно було відображено в судовому рішенні.

Проте на виконання наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 10.04.2014р. № 129 реєстрація усіх видів документів у системі електронного документообігу з обов'язковим нанесенням штрих-коду, який включає реєстраційний індекс і дату документа, здійснюється лише з зазначеної дати, що унеможливлює підтвердження наявності даних доказів.

03.12.2013 позивачем на адресу відповідача було направлено клопотання б/н, в якому він просить відповідача поновити строком на 21 рік договір оренди землі від 04.02.2009 року, укладений між СТОВ "Пальмира" та Золотоніською РДА. До клопотання додано в т.ч. проект додаткової угоди, який викладено позивачем у прохальній частині позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2013 відповідачем були видані накази про поновлення сільськогосподарському Товариству з обмеженою відповідальністю "Пальмира" договору оренди землі від 04.02.2009 терміном на 21 рік. За доводами представника позивача, між сторонами існувала домовленість про поновлення договірних стосунків саме на 21 рік та про зміну інших істотних умов договору, які викладені у проекті додаткової угоди.

З матеріалів справи також вбачається, що станом на 28.11.2013 року у Державному земельному кадастрі за позивачем зареєстровано право оренди на 20 земельних ділянок із окремими кадастровими номерами, які розташовані у Черкаській області, Золотоніський район, Синьооківська сільська рада. За доводами позивача, ці земельні ділянки утворені шляхом поділу земельної ділянки площею 265,4398 га, які орендує позивач по договору від 04.02.2009 року.

При підрахунку загальних площ всіх ділянок, на які позивач надав витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, судом встановлено, що їх загальна площа становить лише 261,4396 га. проти зазначених у договорі 265,4398 га.

У відповідності до ст. 79-1 Земельного Кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, в період дії договору оренди землі від 04.02.2009 року, позивач через розробку ним технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 13.06.2008 року, із масиву орендованої ним земельної ділянки 265,4398 га сформував 20 окремих самостійних земельних ділянок, чим змінив об'єкт оренди.

Як вказано вище, згідно п. 7 договору оренди землі від 04.02.2009 року договір із позивачем укладено на 5 років з 01.01.2009 року по 31.12.2013 року. Після закінчення строку дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Також суд зазначає, що ч. 1-2 та 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" в аспекті поновлення договору оренди говорять лише про можливість його поновлення на тих же умовах і на той же строк. Позивач же при зверненні до відповідача намагався змінити умови свого договору оренди, зокрема, поновити його строком на 21 рік.

Частина 4 цієї статті передбачає, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

З матеріалів справи не вбачається, що сторони дійшли до згоди змінити умови договору оренди між сторонами на бажаних позивачу умовах. При цьому суд виходить з такого:

Сторони не укладали додаткову угоду про поновлення дії договору оренди землі від 04.02.2009 року у добровільному порядку та на умовах, які запропонував позивач.

У відповідності до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, зміни до договору оренди від 04.02.2009 року можуть бути внесені лише у вигляді додаткової угоди за підписами обох сторін.

Позивач під видом додаткової угоди до договору оренди від 04.02.2009 року намагається викласти договір оренди у новій редакції повністю, змінюючи при цьому нормативну грошову оцінку об'єкта оренди, строк дії договору (21 рік замість 5), термін звернення за поновленням договору (60 днів замість 90) та ін.

Як встановлено судом першої інстанції, на час вирішення спору об'єкта оренди у тому вигляді, в якому він існував на час укладення договору оренди землі від 04.02.2009 року, вже не існує. Замість нього фактично утворено та зареєстровано у Державному земельному кадастрі 20 самостійних та окремих земельних ділянок, сукупна площа яких майже на 5 га відрізняється від площі орендованої позивачем земельної ділянки у бік зменшення. Дана обставина взагалі унеможливлює фактичне поновлення договірних стосунків на тих же умовах і на той же строк.

Відповідно до п. 2 ч. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2012 р. N 01-06/1821/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Оскільки сторони не досягли згоди про поновлення договору оренди землі від 04.02.2009 року із зміною при цьому істотних умов договору (бо у добровільному порядку не укладали додаткову угоду), то слід вважати, що позивач втратив переважне право на поновлення договору на підставі ч. 1-2 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" і поновлення договору не відбулося.

На підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" позивач також не може претендувати на поновлення договору, оскільки позивач пропонує не укласти додаткову угоду, а викласти договір у новій редакції зі зміною умов по розміру нормативної грошової оцінки, збільшення терміну дії договору, зменшення кількості днів для звернення із пропозицією про поновлення договору на новий строк. При цьому норма ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" передбачає можливість поновлення договору оренди лише на тих же умовах і на той же строк.

Що стосується клопотання відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками першої інстанції та зазначає наступне:

У відповідності до ст. 256,257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, якщо позивач не доведе наявність у нього порушеного права, то у позові слід відмовити з цієї підстави, а якщо порушене право доведено, однак позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин, то порушене право підлягає захисту.

Позивач вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог як у відповідності до ч. 1-2 так і ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі".

При застосуванні ч. 1-2 вказаної статті орендар зобов'язаний повідомити

орендодавця про намір продовження договірних стосунків до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі.

Позивач, який повинен був звернутися до відповідача із листом-повідомленням до 31.09.2013 року, фактично звернувся до нього лише 03.12.2013, порушивши встановлений ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" порядок, а тому порушеного права у позивача в даному випадку немає для відліку початку перебігу строку позовної давності.

При застосуванні ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" перебіг позовної давності для захисту прав позивача, на думку суду, розпочинається зі спливом одного місяця після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом цього місяця листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, якщо додаткова угода не укладається. Перебіг строку позовної давності в межах обставин даної справи у даному випадку починається з 01.02.2014 року, а позов подано 18.01.2017 року, тому строк позовної давності у позивача для захисту своїх прав на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" не пропущено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції стосовно висновку, що позивач не дотримався положень ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" в частині можливості поновлення договору оренди виключно на тих же умовах і на той же строк. Належної домовленості про зміну істотних умов договору оренди сторонами досягнуто та реалізовано не було, обставина поновлення договору оренди не настала, а тому у позові слід відмовити повністю.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. у справі №925/79/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. у справі №925/79/17є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра"- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017р. у справі №925/79/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/79/17 повернути Господарському суду Черкаської області.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка