ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Справа № 924/928/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО", м. Червоноград, Львівська обл.
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року
у справі господарського суду Хмельницької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО", м. Червоноград, Львівська обл.
доВиробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест", с. Велика Калинівка, Хмельницька обл.
простягнення 989 118, 78 грн. інфляційних втрат тта 3% річних

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: Шевченко О.А.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" (далі за текстом - ТОВ ПКФ "КОНО") звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" (далі за текстом - ВКП "Явір-Інвест") про стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 91 846, 87 грн. та інфляційних втрат в сумі 897 271, 91 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.11.2016 року позов задоволено частково: присуджено до стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ ПКФ "КОНО" 91 846, 74 грн. 3 % річних, 890 381, 67 грн. інфляційних втрат та судовий збір.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що з огляду на чинність рішення у справі № 19/5025/918/12, яким встановлено наявність боргу відповідача перед позивачем і підтвердження факту його несплати, останній не позбавлений права вимагати застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2016 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що факт відсутності грошового зобов'язання встановлено судом в іншій справі № 19/5025/918/12, а тому в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України ця обставина не підлягає доведенню знову, у зв'язку з чим правові підставі для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відсутні.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ ПКФ "КОНО" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року, а рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2016 року залишити в силі.

ВКП "Явір-Інвест" до Вищого господарського суду України подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року - без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційним господарським судом, за результатами неодноразових судових розглядів у справі № 19/5025/918/12 на час перегляду даної справи судом апеляційної інстанції чинними є рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014 року по справі № 19/5025/918/12 в частині стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ ПКФ "КОНО" 1 661 137, 66 грн. боргу, 104 748, 61 грн. 3 % річних, 1 850 857, 78 грн. штрафу та судового збору. Також, чинною є ухвала господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016 року, якою визнано наказ господарського суду Хмельницької області у справі № 19/5025/918/12 від 10.06.2014 року про стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ ПКФ "КОНО" 1 661 137, 66 грн. боргу, 104 748, 61 грн. 3 % річних, 1 850 857, 78 грн. штрафу, 63 492, 59 грн. витрат на оплату судового збору таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1 631 424, 40 грн. боргу.

При цьому, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.06.2016 року провадження у справі № 19/5025/918/12 щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення від 07.02.2014 року зупинено до вирішення заяви про перегляд ухвали господарського суду від 22.02.2016 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.05.2015 року у справі № 914/260/15 (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) частково задоволено позов ВКП "Явір-Інвест" до ТОВ ПКФ "КОНО" про визнання відсутнім права та стягнення 227 861, 90 грн.; визнано припиненим зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" перед ТОВ ПКФ "КОНО" в сумі 1 888 998, 90 грн. за укладеним між ними Договором поставки № 08/11 від 22.08.2011 року у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог; визнано відсутнім у ТОВ ПКФ "КОНО" права на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1 661 137, 66 грн. за поставлений товар згідно Договору поставки № 08/11 від 22.08.2011 року та право на нарахування штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011 року до Договору; присуджено до стягнення з ТОВ ПКФ "КОНО" на користь ВКП "Явір-Інвест" 227 861, 90 грн. надмірно сплачених коштів та витрат зі сплати судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та прийняте нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2015 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд апеляційному господарському суду.

За наслідками повторного розгляду справи № 914/260/15 постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015 року у справі № 914/260/15.

Однак, постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року та рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015 року було скасовано і в позові відмовлено. Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України зазначив, що після початку судового розгляду спору між сторонами всі заперечення ВКП "Явір-Інвест" як відповідача, в тому числі щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, могли бути заявлені в судовому провадженні щодо спору у справі № 19/5025/918/12.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.06.2015 року у справі № 924/1620/14 залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду позов ТОВ ПКФ "КОНО" до ВКП "Явір-Інвест" задоволено частково та присуджено до стягнення з останнього на користь позивача 264 981, 58 грн. інфляційних втрат, 34 939, 44 грн. 3 % річних та судовий збір; у стягненні 800, 44 грн. інфляційних втрат - відмовлено.

Вважаючи своє право порушеним у зв'язку з невиконанням рішення суду у справі № 19/5025/918/12 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 897 271, 91 грн. інфляційних втрат за листопад 2014 року - липень 2016 року та 91 846, 87 грн. 3 % річних за період з 24.10.2014 року по 07.09. 2016 року.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України право позивача (стягувача) очікувати на виконання, а обов'язок відповідача (боржника) виконати дії, передбачені рішенням суду, що набрало законної сили, є обов'язковим на всій території України. Рішення, ухвали, постанови господарського суду виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. ст. 3, 18, 181, 19 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, ухвали та постанови господарських судів підлягають виконанню державною виконавчою службою. Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014 року у справі № 19/5025/918/12 господарським судом 10.06.2014 року видано наказ № 19/5025/918/12, який в подальшому ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016 року у справі № 19/5025/918/12 був визнаним таким, що не підлягає виконанню.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014 року у справі № 19/5025/918/12 не виконано.

Позовні вимоги ТОВ ПКФ "КОНО" ґрунтуються на праві, наданому ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правомірно виходив з преюдиціальності обставин, встановлених рішенням суду у іншій справі.

Так, постановою Вищого господарського суду України у справі № 19/5025/918/12 від 28.12.2016 року скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 року, а ухвалу господарського суду Хмельницької області від 19.07.2016 року, якою ТОВ ПКФ "КОНО" відмовлено в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 22.02.2016 року про визнання наказу № 19/5025/918/12 від 10.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню - залишено без змін.

Відтак, ухвала господарського суду Хмельницької області у справі № 19/5025/918/12 від 22.02.2016 року є чинною і на момент прийняття рішення у даній справі.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.01.2012 року ТОВ ПКФ "КОНО" і ВКП "Явір-Інвест" було укладено Договір зарахування зустрічних вимог, в якому, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, сторони дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зустрічне виконання зобов'язань по укладеному сторонами Договору поставки № 08/11 від 22.08.2011 року.

В п. 2.1 Договору про зарахування зустрічних вимог сторони визнали, що згідно з Договором поставки № 08/11 від 22.08.2011 року постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 18 889 989, 07 грн.

Станом на 01.01.2012 року покупець має перед постачальником заборгованість за поставлений товар в сумі 4 771 137 грн. (п. 3.1 Договору про зарахування зустрічних вимог).

В п. п. 4.1 Договору про зарахування зустрічних вимог зазначено, що згідно з додатковою угодою № 8 від 25.10.2011 року постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем по сплаті штрафу в сумі 1 888 998, 90 грн.

При цьому, в п. п. 5.1, 6.1 вказаного Договору сторонами узгоджено, що згідно додаткової угоди № 8 від 25.10.2011 року постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем в сумі 3 777 997, 81 грн., а покупець за порушення своїх зобов'язань щодо оплати товару має заборгованість перед постачальником в сумі 3 777 997, 81 грн.

Відповідно до п. п. 7.1, 9.1 Договору про зарахування зустрічних вимог сторони дійшли згоди, що з моменту підписання цього Договору додаткова угода № 8 від 25.10.2011 року, якою передбачена відповідальність сторін за порушення умов Договору в розмірі 20 % від загальної ціни Договору розривається та втрачає юридичну силу і сторони не є зобов'язаними по сплаті штрафних санкцій згідно п. п. 5.1 та 6.1 цього Договору. Після підписання сторонами цього Договору постачальник є кредитором, а покупець боржником за поставлений товар в сумі 2 882 138, 10 грн.

Зобов'язання сторін за п. 3.1 та п. 4.1 цього Договору припиняються на суму 1 888 998, 90 грн. шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги (п. 8.1 Договору про зарахування зустрічних вимог).

Відповідно до положень ст. ст. 599, 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також зарахуванням зустрічних однорідних вимог. При цьому, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки.

В даному випадку сторони за взаємною згодою припинили зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" щодо сплати суми боргу за Договором поставки на суму 1 888 998, 90 грн. і на цю ж суму зобов'язання ТОВ ПКФ "КОНО" щодо сплати штрафу відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011 року.

Відтак, враховуючи, що ця угода є дійсною і відповідно до неї припиняються зобов'язання не лише ВКП "Явір-Інвест", а й ТОВ ПКФ "КОНО", борг ВКП "Явір-Інвест" в сумі 1 661 137, 66 грн. припинено зарахуванням зустрічних вимог на суму 1 888 998, 90 грн.

До того ж, постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016 року у справі № 19/5025/918/12 встановлено, що зобов'язання відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу припинилися і правомірною є відмова в задоволені заяви ТОВ ПКФ "КОНО" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 22.02.2016 року про визнання наказу від 10.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що факт відсутності грошового зобов'язання встановлено судом в іншій справі і такі обставини є преюдиційними, у зв'язку з чим правові підставі для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відсутні.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також суд касаційної інстанції зазначає, що інші доводи ТОВ ПКФ "КОНО", викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року у справі № 924/928/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіВ.А. Корсак

В.О. Швець