ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.2017 Справа № 904/4021/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М.", м. Київ

до Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 255 269 грн. 28 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов.№142/01-04 від 30.01.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "В.М." звернулося до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24.05.2017р., просить стягнути з Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" заборгованість в розмірі 255 269 грн. 28 коп., з яких: 217 896 грн. 80 коп. основного боргу, 23 962 грн. 26 коп. пені, 2 571 грн. 58 коп. 3% річних, 10 838 грн. 64 коп. інфляційних втрат, відповідно до умов договору № 208/16 від 16.06.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару за накладною від 29.06.2016р. № ННУ00023469.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, у відзиві на позов від 24.05.2017р. зазначив про часткову оплату заборгованості після звернення позивача із даним позовом до суду у загальному розмірі 4 000 грн. 00 коп. Крім того, вказує на завищення позивачем нарахованої суми пені, оскільки за умовами спірного договору передбачена відповідальність покупця у вигляді пені в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, що за розрахунком відповідача становить меншу суму, ніж заявлено до стягнення позивачем. Одночасно, із посиланням на приписи ст.. 121 ГПК України просив суд розстрочити виконання рішення суду на три місяці зі сплатою боргу рівними частинами. В обґрунтування заяви посилався на факт збитковості підприємства відповідача, що підтвердив наданими до матеріалів справи копіями звітів про фінансові результати за 2016 рік та 1 квартал 2017р., та просив суд врахувати, що КВП Кам'янської міської ради "Міськводоканал" є стратегічно значущим підприємством у життєдіяльності міста Камянське, оскільки забезпечує потреби населення та інших споживачів у послугах водопостачання та водовідведення задля збереження санітарних норм та вимог, та є єдиним виконавцем вказаних послуг на території міста. Крім того, відповідач є підприємством, яке реалізує свою господарську діяльність за рахунок платоспроможності кінцевих споживачів питної води, проте, на даний час населення м. Камянське має значну заборгованість перед Міськводоканалом, що підтверджується відповідною довідкою.

08.06.2017р. позивач надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 07.06.2017р., в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 263 085 грн. 46 коп., з яких: 215 896 грн. 80 коп. основного боргу, 30 396 грн. 82 коп. пені, 3 858 грн. 59 коп. 3% річних, 12 933 грн. 25 коп. інфляційних втрат. В обґрунтування заяви послався на часткову оплату заборгованості відповідачем та збільшення періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

В судовому засіданні 08.06.2017р. представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 26.05.2017р., в якому просив суд зменшити суму нарахованої позивачем пені на 30%. В обґрунтування заяви посилався на обставини, викладенні у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувались перерви з 25.05.2017р. до 08.06.2017р., з 12:50 год. 08.06.2017р. до 15:00 год. 08.06.2017р.

Після перерви 08.06.2017р. відповідач явку повноважного представника у судове засідання на 15:00 год. не забезпечив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

В порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "В.М." (постачальник) та Комунальним виробничим підприємством Кам'янської міської ради "Міськводоканал" (покупець) було укладено договір № 208/16 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2016 році в порядку та на умовах, визначених договором поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити товари в наступному асортименті, кількості та за ціною: монітор LG 22М38А-В у кількості 20 шт. загальною вартістю 81 103,20 грн. з ПДВ (ціна за одиницю 4 055,16 грн. з ПДВ); персональний комп'ютер (системний блок) Раtron в складі: Процесор INTEL Сеlеrоn G1840 (ВХ80646G1840) Материнська плата АSRоск Н81М-DG4 Модуль пам'яті для комп'ютера DDR3 4GВ 1333 МНz GOODRAM (GR1333D364L9S/4G) HDD WD 250 СВ 7200 RPM 16 МВ SATA II (WD2500ААКХ) Корпус GАМЕМАХ МТ503-450W у кількості 20 шт. загальною вартістю 122 433,60 грн. з ПДВ (ціна за одиницю 6 121,68 грн. з ПДВ); принтер лазерний ч/б Саnоn LВР-6030В Вlаск у кількості 5 шт. загальною вартістю 18 360,00 грн. з ПДВ (ціна за одиницю 3 672,00 грн. з ПДВ) (п. 1.1. договору).

За умовами п. 10.1. договору даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Згідно п. 1.2. договору найменування товару: комп'ютерна техніка, код ДК 016-2010 - 26.20.1 - машини обчислювальні, частини та приладдя до них; код ДК 021-2015 -30200000-1- комп'ютерне обладнання та приладдя.

Відповідно до п. 3.2. договору ціни за одиницю товару визначаються постачальником на момент постачання товару і вказуються у специфікаціях до договору, які після підписання сторонами є його невід'ємною частиною, але не повинні перевищувати розміру цін за одиницю товару, вказаних у п. 1.1. договору.

Ціна цього договору на момент його підписання становить 221 896,80 грн., у тому числі ПДВ 20% - 36 982,80 грн. (п. 3.3. договору).

Пунктом 4.1. договору визначено, що розрахунки за цим договором проводяться покупцем на підставі рахунку-фактури постачальника, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника вказаний у цьому договорі.

Усі розрахунки за цим договором проводяться у безготівковому вигляді за формою платіжного доручення (п. 4.2. договору).

Згідно п. 4.3. договору розрахунки за кожну поставлену партію товару згідно специфікації, здійснюються покупцем протягом 90-ти банківських днів з моменту отримання товару.

Товар постачається окремими партіями за заявками покупця. Обсяг, строк постачання окремої партії товару вказується у специфікаціях, що підписуються обома сторонами і після підписання є невід'ємною частиною цього договору (п. 5.1. договору).

Поставка товару здійснюється на склад покупця - вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область (п. 5.3. договору).

За умовами п. 5.7. договору датою поставки товару вважається дата отримання покупцем товару та підписання супровідних документів уповноваженою особою покупця.

Відповідно до п. 5.8. договору право власності на поставлене товар переходить до покупця з моменту передачі товару від постачальника за видаткового накладною.

Пунктом 6.1.1. договору вставлений обовязок постачальника забезпечити поставку товару покупцю на визначених даним договором умовах, в строки визначені в пункті 5.2. цього договору, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору.

Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за поставлений товар (п. 6.2.1. договору).

Згідно п. 6.3.1. та п. 6.3.2. договору покупець зобов'язаний: оглянути і прийняти товар від постачальника відповідно до вимог цього договору за умови відповідності товару вимогам цього договору; сплатити вартість товару.

На виконання умов договору позивач 29.06.2016р. поставив відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 221 896 грн. 80 коп., який був прийнятий відповідачем, що підтверджується видатковою накладною № ННУ00023469 від 29.06.2016р. (а.с. 18) та довіреністю № МВК0336 від 22.06.2016р. (а.с. 19), які наявні в матеріалах.

Відповідач в порушення приписів п. 4.3. договору свої зобовязання по повній та своєчасній оплаті не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 221 896 грн. 80 коп.

Позивач подав до суду підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт звірки взаємних розрахунків за період 2016р. за договором № 208/16 від 16.06.2016р. (а.с. 20), відповідно до якого станом на 31.12.2016р. заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." становить 221 896 грн. 80 коп.

За умовами п. 7.3. договору за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за поставлений товар, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача пеня за період з 04.11.2016р. по 04.05.2017р. у загальному розмірі 30 396 грн. 82 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в сумі 3 858 грн. 59 коп. за період з 04.11.2016р. по 07.06.2017р. та інфляційні втрати в сумі 12 933 грн. 25 коп. за період з грудня 2016р. по квітень 2017р.

Заборгованість відповідача підтверджується: договором, копією видаткової накладної, довіреністю на отримання товару, двостороннім актом звірки взаєморозрахунків між сторонами, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

Станом на час розгляду справи сторонами до матеріалів справи надані докази часткової оплати відповідачем суми основного боргу, у звязку із чим позовні вимоги уточнювались позивачем, та станом на 07.06.2017р. розмір основного боргу відповідач перед позивачем складає 215 896 грн. 80 коп.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 ЦК України передбачено, щ о порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та пені позивача та встановлено, що позивачем допущені помилки при розрахунку, у звязку із чим, в межах визначених позивачем періодів, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у сумі 3 858 грн. 55 коп. та пеня у розмірі 30 370 грн. 31 коп. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо завищення позивачем розміру пені з урахуванням умов п. 7.3 договору, оскільки за розрахунком суду розмір пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ є меншим, ніж із застосування пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості, що і узгоджено сторонами у п. 7.3 договору.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку інфляційних втрат порушень умов договору та чинного законодавства судом не встановлено.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобовязання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору поставки та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 215 896 грн. 80 коп. основного боргу, 3 858 грн. 55 коп. 3% річних та 12 933 грн. 25 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач подав заяву про зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50%, обґрунтовуючи клопотання тим, що КВП Кам'янської міської ради "Міськводоканал" є стратегічно важливим підприємством, оскільки являється єдиним виконавцем послуг водопостачання та водовідведення на території міста Камянське. Згідно відомостей фінансової звітності підприємства відповідача, господарська діяльність КВП Кам'янської міської ради "Міськводоканал" за 2016 та перший квартал 2017 роки є збитковою; за результатами діяльності у 2016-2017р.р. дебіторська заборгованість населення перед підприємством складає 8 766 927, 06 грн., промислових підприємств 3 491 573,88 грн., всього - 91 158 464,94 грн. Крім того, просив суд врахувати часткову оплату основної заборгованості перед позивачем.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, інтереси позивача, який має передбачене договором право на стягнення неустойки, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, господарський суд вважає клопотання відповідача обґрунтованим. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може; окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе заяву відповідача задовольнити частково, зменшивши пеню на 30% до 21 259 грн. 22 коп.

Крім того, відповідачем подано заяву про надання розстрочки виконання судового рішення на три місяці з щомісячною виплатою стягуваної суми у рівних частинах. В обґрунтування вказаної заяви відповідач просив врахувати обставини збитковості підприємства, наявність значної дебіторської заборгованості перед підприємством відповідача з боку населення м. Камянське тощо, а також ті обставини, що негайне виконання судового рішення призведе до неможливості проводити оплату першочергових платежів податків, зборів, заробітної плати працівникам; унеможливить належне утримання комунальних споруд, мереж, устаткування, що може призвести до катастроф, оскільки значна кількість обєктів підприємства має підвищений рівень небезпеки. Крім того, зазначив, що у відповідача відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості за судовим рішенням у даній справі, оскільки майно підприємства є комунальною власністю і належить територіальній громаді м. Камянське.

Проте, суд не вбачає підстав для надання розстрочки судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено право господарського суду за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2 вказаної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Законодавець пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Також, при розгляді заяви суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов'язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Надання за вищезазначених обставин відповідачеві можливості тимчасово не виконувати рішення суду (розстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, заява КВП Кам'янської міської ради "Міськводоканал" про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Водночас, оскільки позивачем при поданні до суду заяви про збільшення позовних вимог від 07.06.2017р. зайво сплачені 2 грн. 76 коп. судового збору, за приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, вказана сума підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, у разі подання відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 116-117, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" (51931, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Широка, буд. 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 4/6, ) 215 896 грн. 80 коп. (двісті пятнадцять тисяч вісімсот девяносто шість грн.. 80 коп.) основного боргу, 21 259 грн. 22 коп. (двадцять одну тисячу двісті пятдесят девять грн.. 22 коп.) пені, 3 858 грн. 55 коп. (три тисячі вісімсот пятдесят вісім грн.. 55 коп.) 3% річних, 12 933 грн. 25 коп. (дванадцять тисяч девятсот тридцять три грн.. 25 коп.) інфляційних втрат, 3 945 грн. 88 коп. (три тисячі девятсот сорок пять грн.. 88 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні заяви Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_2

Повне рішення складено 13.06.2017