ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.06.2017 р. Справа № 914/14/17

За скаргою: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

на дії Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України, м. Львів

у справі № 914/14/17

за позовом: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення штрафу, пені та зобов'язання виконати рішення.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Зусько І.С.

Представники:

від скаржника: Оленюк С.Л. - представник;

від відповідача: не з'явився;

від відділу ДВС: не з'явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла скарга Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на дії Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України (надалі - Відділ) по визнання незаконним повідомлення Відділу від 11.05.2017 № 12410.

Ухвалою суду від 22.05.2017 скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2017.

Представник скаржника в судове засідання 12.06.2017 з'явився, просив скаргу задовольнити.

Боржник та Відділ, дії якого оскаржуються, явки повноважного представника в судове засідання 12.06.2017 не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст.121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, а також те, що судом, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, створювались сторонам необхідні умови для подання необхідних доказів з метою встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду скарги, що передбачені у ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив таке.

27.02.2017 Господарським судом Львівської області було прийнято рішення у справі № 914/14/17, яким стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 3 000, 00 грн, пеню у розмірі 3 000, 00 грн та зобов'язано виконати рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з описово-мотивувальною частиною рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 р. № 87 р/к та пунктом 1 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к, стягнуто 3 200, 00 грн судового збору в дохід Державного бюджету України.

14.03.2017 на виконання рішення видано відповідні накази.

Стягувач - Львівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України з заявою про примусове виконання рішення суду від 27.02.2017 у справі № 914/14/17, проте повідомленням від 11.05.2017 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю даних боржника, а саме - дати народження боржника.

Не погоджуючись із діями державного виконавця, скаржник звернувся в суд із скаргою, в якій просить суд визнати незаконним повідомлення Відділу від 11.05.2017 № 12410 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки вважає, що виконавчий документ містить усі необхідні реквізити стягувача та боржника.

Заслухавши пояснення представника стягувача, оцінивши матеріали скарги, суд вважає що скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 121-2 ГПК України передбачено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Як встановлено судом, 27.02.2017 Господарським судом Львівської області було прийнято рішення у справі № 914/14/17, яким стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 3 000, 00 грн, пеню у розмірі 3 000, 00 грн та зобов'язано виконати рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з описово-мотивувальною частиною рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к та пунктом 1 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к, стягнуто 3 200, 00 грн судового збору в дохід Державного бюджету України.

14.03.2017 на виконання рішення видано відповідні накази.

Стягувач звернувся до Відділу з заявою про примусове виконання рішення суду від 27.02.2017, яким зокрема зобов'язано виконати рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з описово-мотивувальною частиною рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к та пунктом 1 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2015 № 87 р/к, однак повідомленням від 11.05.2017 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю даних боржника, а саме - дати народження боржника. В оскаржуваному повідомленні зазначено, що відсутність дати народження боржника робить неможливим реєстрацію виконавчого документа, тобто автоматизована система виконавчого провадження без дати народження боржника, в незалежності від того що це ФО чи ФОП вибиває помилку і не дає відкрити виконавче провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як встановлено судом, виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю даних боржника, а саме - дати народження боржника.

Пунктом 3 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Статтею 24 Цивільного кодексу України визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Відповідно до статті 50 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 1 статті 58 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, значеному законом.

Таким чином, законодавством визначено відмінність між поняттям "фізична особа" та "фізична особа-підприємець".

Це відповідає припису статті 128 Господарського кодексу України, згідно з якою одним з учасників господарських відносин визнається громадянин України за умови його державної реєстрації як підприємця без створення юридичної особи. Тобто фізична особа з моменту реєстрації як фізична особа-підприємець в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", набуває особливого статусу - стає суб'єктом господарювання та може здійснювати господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), нести відповідальність за своїми зобов'язаннями.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що посилання державного виконавця на зазначену вище вимогу Закону є неправомірним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, виходячи з того, що ОСОБА_1 у справі, за результатами розгляду якої Господарським судом Львівської області було видано наказ від 14.03.2017 про примусове виконання рішення, виступає в якості фізичної особи - підприємця з особливим статусом суб'єкта господарювання, а не в якості фізичної особи - громадянина.

Слід зазначити, що у пункті 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" йдеться про те, що у виконавчому документі зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Як вбачається з наказу Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 у справі № 914/14/17, такий місить повне найменування стягувача та ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) боржника, їхні адреси, ідентифікаційний код стягувача та реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків боржника.

Приписи ст. 54 ГПК України встановлюють вимоги до форми та змісту позовної заяви та вказують що позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником. Позовна заява повинна містити найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності; документи, що підтверджують за громадянином статус фізичної особи - підприємця.

Таким чином, зазначення дати народження фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в позовній заяві та доданих до неї матеріалах вимогами господарського процесуального законодавства не передбачено, відповідна інформація у позовній заяві та доданих до неї документах відсутня, отже повернення наказу господарського суду з цієї підстави є необґрунтованим.

Крім цього, постановою від 12.04.2017 у ВП 53769518 про відкриття виконавчого провадження при виконанні наказу від 14.03.2017 у справі № 914/14/17 щодо стягнення штрафу, що містить лише дані, зазначені вище, державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника (ОСОБА_1.) штрафу.

З огляду на викладені вище обставини та приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України належить задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2, Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 914/14/17 задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним повідомлення державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України Бурій В.Я. від 11.05.2017 № 12410 про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 у справі № 914/14/17) стягувачу без прийняття до виконання.

Суддя Манюк П.Т.