РІШЕННЯ

13.06.2017Справа №910/5845/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/5845/17

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ, і товариства з обмеженою відповідальністю «ТОІ-ТОІ Системи санітарні», м. Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, с. Великосілки,

про стягнення 57 252,87 грн.,

за участю представників:

позивача - Волобоєва Т.В. (довіреність від 01.01.2017 № 15);

відповідача-1 - не з'явилися;

відповідача-2 - Котягіна А.С. (довіреність від 01.01.2017 № б/н);

третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ПАТ «АСК «ІНГО Україна») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПАТ «СК «АХА Страхування») і товариства з обмеженою відповідальністю «ТОІ-ТОІ Системи санітарні» (далі - ТОВ «ТОІ-ТОІ Системи санітарні») про стягнення 57 252,87 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5845/17; призначено до розгляду на 16.05.2017; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.).

21.04.2017 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.04.2017.

10.05.2017 відповідач-2 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

11.05.2017 відповідач-1 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що 09.09.2014 відповідач-1 сплатив позивачу 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.09.2014 № 129 416; просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідача-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 у зв'язку з неявкою сторін відкладено розгляд справи на 13.06.2017.

23.05.2017 позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем-1 було погашено основний борг у сумі 50 000 грн., просив суд зменшити суму позовних вимог та стягнути з відповідача-2 страхове відшкодування у сумі 7 252,87 грн.

Суд не приймає вказану заяву до розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Слід зазначити, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача-1 страхове відшкодування у сумі 50 000 грн. та з відповідача-2 - 7 252,87 грн.

Разом з тим, позивач зменшує розмір позовних вимог заявлених до відповідача-1 на суму 50 000 грн., тобто на ту суму, яка і була до нього заявлена, а тому зменшення не відбувається, оскільки в результаті такого «зменшення» позовні вимоги заявлені до відповідача-1 дорівнюють нулю.

Представник позивача у судовому засіданні 13.06.2017 надав пояснення по суті спору; позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача-2 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив, проте відзиву на позов суду не подав.

Представники відповідача-1 та третьої особи у судове засідання 13.06.2017 не з'явилися; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином; вимоги ухвали суду третя особа не виконала.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відміткою канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 Постанови № 18 зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 13.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем-1 документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.08.2013 ПАТ «АСК «ІНГО Україна» (страховик) та приватним підприємством «Промінстал» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № 640572710.13 (далі - Договір), згідно з яким позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження транспортного засобу «Volvo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

14.04.2014 о 16 год. 25 хв. у м. Львів по вул. Кульпарківська - В.Великого, 125, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.05.2014 зі справи № 446/878/14-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

15.04.2014 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку.

15.05.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

12.05.2014 судовим експертом Холодцовим Д.В. на звернення позивача складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 4648, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 55 044,58 грн.

26.05.2014 позивачем складено страховий акт № 114500 і розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 57 252,87 грн.

На підставі експертного висновку, рахунку ТОВ «Трістар Авто Еліт» від 24.04.2014 № 386, страхового акта, страховик, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування страхувальнику у сумі 57 252,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.06.2014 № 5749, яке додано до матеріалів справи.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, як страхувальника, на момент ДТП була застрахована ПАТ «СК «АХА Страхування» за полісом № АС/6460909, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 0.

Крім того, Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області від 14.05.2014 зі справи № 446/878/14-п встановлено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТОІ-ТОІ Системи санітарні»; доказів протилежного суду не подано.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, особами, відповідальними за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до ЦК України та Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме 50 000 грн., є відповідач-1, а у межах, що перевищують передбачені договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є відповідач-2.

25.07.2014 позивач звернувся з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу (претензія від 25.07.2014 № 311) до відповідача-1, що була ним отримана 30.07.2014, про що свідчить штамп на рекомендованому повідомленні про вручення поштового повідомлення.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін'юсту, від 24.11.2003, № 142/5/2092 встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно до пункту 35.1 статі 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами протиправну поведінку і вину водія забезпеченого транспортного засобу у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, наявність правових підстав для задоволення позову страхової компанії щодо стягнення з відповідачів - осіб, відповідальних за завдану шкоду, суми виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що має бути сплачена відповідачем-1 на користь позивача, складає 50 000 грн. (50 000 грн. - 0 грн.), а сума страхового відшкодування, що має бути сплачена відповідачем-2 на користь позивача, складає 7 252,87 грн. (57 252,87 грн. - 50 000 грн.).

Разом з тим, судом встановлено, що 09.09.2014 відповідач-1 сплатив позивачу страхове відшкодування у сумі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.09.2014 № 129 416, а тому підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування у сумі 50 000 грн. не має.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 7 252,87 грн. відповідача-2.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача-2.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТОІ-ТОІ Системи санітарні» (79032, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, буд. 8; ідентифікаційний код: 31657990) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код: 16285602): 7 252 (сім тисяч двісті п'ятдесят дві) грн. 87 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 50 000 грн. з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 15.06.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук