ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа № 911/3763/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1/08-01 від 03.01.2017 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 45 від 05.04.2016 р.);

від третьої особи-1: не зявились;

від третьої особи-2: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, м. Вишневе

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, м. Вишневе

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Комунального підприємства „Готельно-гуртожитковий комплекс, м. Вишневе;

2) Фізичної особи підприємця ОСОБА_4, м. Вишневе;

про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та зобовязання повернути нежитлове приміщення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась в господарський суд Київської області із позовом до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р., укладеного між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та ФОП ОСОБА_3, та зобовязання звільнити та повернути до комунальної власності нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 42, загальною площею 122, 2 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що відповідачем безпідставно та без згоди орендодавця було передано в суборенду нежитлове приміщення, що є обєктом оренди за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.11.2016 р. порушено провадження у справі № 911/3763/16 за позовом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та зобовязання повернути нежитлове приміщення і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 11.01.2017 р. Також, даною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Комунальне підприємство „Готельно-гуртожитковий комплекс.

05.01.2017 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив б/н від 05.01.2017 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

11.01.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 01.02.2017 р.

26.01.2017 р. до канцелярії суду від відповідача надійшли пояснення б/н від 26.01.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

01.02.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 22.02.2017 р.

22.02.2017 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення № 1/08-40 від 21.02.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

22.02.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 22.03.2017 р. Також, даною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фізичну особу підприємця ОСОБА_4.

22.03.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 28.03.2017 р.

28.03.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники інших учасників процесу у судове засідання не зявились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили, документи, витребувані судом, надали.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2001 р. між третьою особою-1 та відповідачем було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р., згідно з умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно вбудовані нежитлові приміщення, площею 122, 2 кв.м., розміщене за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 42, на першому поверсі, що знаходиться на балансі ДКП „ГГК, експертним шляхом і становить 46 700. Майно передається в оренду з метою торгівлі продовольчими товарами.

Згідно з п. 2.2. договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.4. договору у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу). Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 10.1. договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір укладено строком на 17 років, що діє з 01.11.2001 р. до 31.12.2018 р. включно.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням арбітражного суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Рішенням б/н від 11.03.2003 р. Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області вирішено перереєструвати Підприємство „Готельно-гуртожитковий комплекс з державно-комунального в комунальне.

23.04.2008 р. Виконавчим комітетом Вишневої міської ради видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на територіальну громаду м. Вишневе в особі Вишневої міської ради щодо примішення гуртожитку літ. „А загальною площею 6 759, 2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 42.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2012 р. між відповідачем та третьою особою-2 було укладено договір суборенди будинку, споруди (іншого обєкта нерухомості), згідно з умовами якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступну споруду: обєкт, що орендується, являє собою будинок, що стоїть окремо, з підсобними (допоміжними) спорудами; адреса: м. Вишневе, вул. Святошинська, 42, магазин, загальною площею 50 кв.м., терміном на 5 років.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, крім інших вимог, просить суд розірвати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р., укладений між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та ФОП ОСОБА_3, з тих підстав, що відповідачем безпідставно та без згоди орендодавця було передано в суборенду нежитлове приміщення, що є обєктом оренди за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 цього ж кодексу орендар має право передати окремі обєкти оренди в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 774 цього ж кодексу передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 цього ж Закону орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

Отже, враховуючи вищевказані положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України „Про оренду державного та комунального майна та інших нормативно-правових актів, та за наслідками їх правового аналізу суд вважає, що орендар державного чи комунального майна має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно без згоди чи дозволу власника чи орендодавця такого майна, якщо інше не передбачено самим договором оренди.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 ст. 291 цього ж кодексу передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно з ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням арбітражного суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р. при його укладенні сторони не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо необхідності надання орендодавцем та власником орендованого майна згоди чи дозволу на передання орендарем такого майна в піднайм (суборенду) третім особам.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, при укладенні договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р. сторони не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо необхідності надання орендодавцем та власником орендованого майна згоди чи дозволу на передання орендарем такого майна в піднайм (суборенду) третім особам, і відповідно за спірним договором передання орендарем орендованого майна в піднайм (суборенду) третім особам здійснюється без згоди чи дозволу орендодавця та власника такого майна, що в свою чергу виключає істотне порушення відповідачем умов спірного договору оренди в частині передання орендованого майна в піднайм (суборенду) третім особам без згоди чи дозволу орендодавця та власника такого майна, у звязку із чим суд вважає, що у позивача не виникло право на розірвання договору оренди нежитлового приміщення з тих підстав, що відповідачем безпідставно та без згоди орендодавця було передано в суборенду нежитлове приміщення, що є обєктом оренди за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р., а тому позовна вимога позивача до відповідача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просить суд зобовязати відповідача звільнити та повернути до комунальної власності нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 42, загальною площею 122, 2 кв.м.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 2.4. договору у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу). Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що вказана позовна вимога позивача є похідною від його позовної вимоги до відповідача про розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р., укладеного між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та ФОП ОСОБА_3

Оскільки, враховуючи те, що як було встановлено судом у процесі розгляду справи, вимога позивача до відповідача про зобовязання звільнити та повернути до комунальної власності нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 42, загальною площею 122, 2 кв.м. є похідною від його позовної вимоги до відповідача про розірвання розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, від 01.11.2001 р., укладеного між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та ФОП ОСОБА_3, що в свою чергу є безпідставною, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

12 червня 2017 р.