ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.06.2017 Справа № 920/441/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Миколаївка, Білопільський район, Сумська область;

до відповідача: Миколаївської селищної (сільської) ради, смт. Миколаївка, Білопільський район, Сумська область;

про визнання права власності,-

Суддя КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 22.03.2017 р.;

Від відповідача: не з'явився;

При секретарі судового засідання Нестеренко О.В.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд визнати право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю - ангар, загальною площею 621,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю - ангар з прибудовами, загальною площею - 487,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами. В письмовому відзиві від 06.05.2017 р. просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та здійснювати розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд встановив:

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 14 лютого 2007 р. на підставі договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута (далі за текстом - «Договір») отримав від ВАТ «Велико-Жовтневий бурякорадгосп» в/о ліквідатора Пєхтєрєва Д.В. у власність нерухоме майно: будівлю МТФ, з/б, пошкоджену, вартістю 7 000 грн. 00 коп., розташоване за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Калинівка.

Згідно п. 4 Договору покупець перераховує протягом 3 днів з моменту підписання даного Договору на розрахунковий рахунок продавця або вносить в касу грошові кошти в розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Оплата за нерухоме майно проведена позивачем згідно прибуткового касового ордера №233 від 14.02.2007 р. на суму 7 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 5 Договору продавець зобов'язується передати по акту прийому-передачі, а покупець прийняти майно в 5тиденний термін з моменту повної сплати покупцем вартості майна.

Майно було передане позивачу на підставі акту прийому-передачі майна підприємства-банкрута від 14.02.2007 р.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської селищної ради №19 від 27.01.2017 було присвоєно об'єкту нерухомого майна - нежитловій будівлі ангару, загальною площею 621,8 кв.м., адресу: АДРЕСА_1; нежитловій будівлі - ангару з прибудовами, загальною площею - 487,0 кв.м., адресу: АДРЕСА_2.

Позивач зазначає, що ще 14.02.2007 р. звертався до продавця майна з листом про зобов'язання нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 14.02.2007 р., проте жодних дій з його боку вчинено не було. Крім того, наголошує на тому, що з 2007 року добросовісно та безперервно користується нерухомим майном, в січні 2017 р. на його замовлення Філіалом «Білопільської госпрозрахункової виробничої дільниці» КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на спірне нерухоме майно, а тому просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю - ангар, загальною площею 621,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю - ангар з прибудовами, загальною площею - 487,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2, за набувальною давністю.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною 1 статті 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 2 вказаної статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України)

Письмові матеріалами справи свідчать про те, що позивач придбав об'єкт нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 14.02.2007 р. у ВАТ «Велико-Жовтневий бурякорадгосп» в/о ліквідатора Пєхтєрєва Д.В., таким чином, судом встановлено факт титульного володіння спірним нерухомим майно.

В той же час, суд дійшов до висновку про те, що набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленій не повністю правильно або за положеннями вже не діючого законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 р. у справі №126/3733/15-ц.

Враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги неправомірними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, Закону України «Про судовий збір» судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписано 16.06.2017 року.

Суддя О.В. Коваленко