ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р.Справа № 922/1637/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Аграрне золото України", м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків
про стягнення 45414,85 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "ХК "Слобожанський" (далі - відповідач) звернулось ПП "Аграрне золото України" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь 42490,00 грн. боргу, що виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки №10/01-2017, укладеного між сторонами 20.01.2017 щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1385,29 грн. пені, 382,41 грн. інфляційних та 157,15 грн. 3% річних, нарахованих за неналежне виконання взятого на себе зобов'язання. Судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн. та 1000,00 грн. за складання та подання позовної заяви, позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 25.05.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 06.06.2017 о 10:00.

Ухвалою суду від 06.06.2017 розгляд справи був відкладений до 19.06.2017 до 11:15.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Разом з тим, 16.06.2017 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких він просить суд прийняти рішення про заміну неналежного відповідача з додержанням вимог ст. 56 ГПК України та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказує, зокрема, що рішенням загальних зборів акціонерів (Протокол від 28.04.2017) ПАТ "Харківський Хлібокомбінат "Слобожанський" було перейменовано на ПрАТ "Харківський Хлібокомбінат "Слобожанський", про що свідчать відомості з ЄДРЮО,ФОП та ГФ. Надані пояснення та додані до них документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 19.06.2017 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, 10.01.2017 між Приватним підприємством "Аграрне золото України" (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Харківській хлібокомбінат "Слобожанський" був укладений Договір поставки №10/01-2017 (далі - договір).

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах визначених цим договором постачальник зобов'язується передати власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити товар (соняшник кондитерський, льон олійний та спеції) в кількості, асортименті та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях та накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно п.1.4. договору перехід права власності на товар у покупця виникає з моменту передачі йому товару постачальнику та підписання видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.2 договору постачальник здійснює поставку товару протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання заявки від покупця. В заявці вказується асортимент, кількість, ціна товару та дата його поставки.

Згідно з п. 2.3 договору асортимент, ціна та інші характеристики товарів, що постачаються, остаточно визначаються у товарних (товарно-транспортних) накладних, які мають відповідати замовленню. Відступлення у накладній від змісту замовлення допускається тільки за письмовою згодою покупця.

Як вбачається з видаткової накладної №83 від 02.03.2017 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 42490,00 грн. Відповідач вказаний товар прийняв, про що свідчить підпис повноважної особи від відповідача на видатковій накладній за довіреністю №84 від 01.03.2017 (а.с. 15, 17, 18).

Отже, підписана сторонами договору видаткова накладна підтверджує факт поставки товару за вказаним договором і отримання даного товару зі сторони покупця (відповідача).

Відповідно п. 4.3. договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 21 банківського дня з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Втім, відповідач свої зобов'язання по договору щодо оплати поставленого товару не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, яка станом на 17.05.2017 становить 42490,00 грн.

Факт наявності боргу підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 16).

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки як вбачається з Протоколу загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" від 28.04.2017 (питання 11 порядку денного) у зв'язку із змінами у законодавстві було змінено найменування товариства з Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" на Приватне акціонерне товариство "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський". Як вбачається з матеріалів справи код ЄДРПОУ юридичної особи залишився тим самим.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 29.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства").

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність доказів щодо виконання відповідачем умов договору, щодо здійснення оплати за поставлений товар, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача, суми заборгованості у розмірі 42490,00 грн. обґрунтованими, доведеними доданими до справи доказами, не спростованими відповідачем та підлягаючими задоволенню.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 8.3 договору сторони погодили, що покупець за порушення терміну, визначеного у п. 4.3 договору зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 1385,29 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 157,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 382,41 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 157,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 382,41 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 1000,00 грн. за складання та подання позовної заяви. В обґрунтування вимоги посилається на Договір про юридичне обслуговування від 01.05.2017, укладений між позивачем та ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача не находить правових підстав для задоволення цієї вимоги позивача, виходячи з наступного.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

В матеріалах справи відсутні докази надання юридичних послуг позивачу саме адвокатом, а тому, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. за складання та подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 712 ЦК України; ст. ст. 173, 174,179, 232, 343 ГК України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (61029, м. Харків, Салтівське шосе, 129, ) на користь Приватного підприємства "Аграрне золото України" (49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, 39, ) - 42490,00 грн. основного боргу, 1385,29 грн. пені, 382,41 грн. інфляційних, 157,15 грн. три відсотки річних,1564,77 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 21.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2