ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р.Справа № 922/1560/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1", с. Картамиш
про стягнення 65.923,74грн.
за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.01.2017р.;

відповідач - не зявився;

ВСТАНОВИВ:

17.05.2017р. ТОВ «Істок-Автозапчастина» звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ «Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар», у якому просить стягнути з відповідача 65.9523,74грн., з них: 63.087,40грн. основного боргу, 2.551,15грн. пені та 285,19 грн. 3% річних. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по поставці продукції згідно видаткової накладної від 02.02.2017р. №1179 в частині повної та своєчасної оплати товару наданого йому позивачем, у звязку з чим, окрім суми основного боргу, відповідачу нараховані пеня та три проценти річних за період з 05.02.2016 р. по 25.02.2016 р.; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 525, 526, 625, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 229, 265 ГК України.

Позивач ТОВ "Істок-Автозапчастина" позов підтримує. Представник позивача в судовому засіданні просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. 02.06.2017р. через канцелярію Господарського суду Харківської області надав супровідним листом документи витребувані ухвалою суду від 18.05.2017р. Крім того, надав заяву, в якій просить суд долучити до матеріалів справи акти звірки взаєморозрахунків та виписки про рух коштів на поточному рахунку. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, докази витребувані ухвалою суду про порушення провадження у справі не надав.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ТОВ "Істок-Автозапчастина" (Постачальник) відповідно до видаткової накладної від 02.02.2017р. №1179 (т.І а.с. 7) відвантажило ТОВ "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар" запчастини на суму 128.087,40грн. Представник ТОВ "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар" за довіреністю від 02.02.2017р. №1-ДГ (т.І а.с. 8) отримала товар, про що свідчить підпис на зазначеній видатковій накладній.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого товару, що підтверджується платіжним дорученням від 31.01.2017р. №1299 на суму 45.000,00грн., платіжним дорученням від 15.03.2017р. №1341 на суму 10.000,00грн. та платіжним дорученням від 21.03.2017р. №1351 на суму 10.000,00грн. (т. І а. с. 9-11)

26.04.2017р. позивач звернувся до відповідача з претензією від 21.04.2017р. щодо погашення заборгованості за поставлений товар в сумі 63.087,40грн. (т. І а.с. 14).

Як стверджує позивач у позовній заяві, вказана претензія залишена без задоволення, хоча наявність заборгованості та її розмір відповідачем визнані повністю. В матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків на 15.05.2017р., підписаний сторонами та скріплений печатками, в якому відображена сума заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 63.087,40грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також для нарахування пені та трьох процентів річних за період з 22.03.2017р. по 15.05.2017р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Факт підписання обома сторонами видаткової накладної від 02.02.2017р. №1179 (т.І а.с. 7) та часткової оплати відповідачем рахунку (платіжне доручення від 31.01.2017р. №1299 на суму 45.000,00грн., платіжне доручення від 15.03.2017р. №1341 на суму 10.000,00грн. та платіжне доручення від 21.03.2017р. №1351 на суму 10.000,00грн., а.с. 9-11), свідчить про наявність між сторонами договірних зобов'язань з поставки товару, що виникли шляхом укладення господарського договору у спрощений спосіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв 02.02.2017р.р. товар на загальну суду 128.087,40грн. (запасні частини). Відповідач частково виконав свої грошові зобов'язання, сплативши 31.01.2017р., 15.03.2017р. та 21.03.2017р. за отриманий товар 65.000,00грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.І а.с. 9-11).

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

27.04.2017р.р. позивач звернувся до відповідача із претензією про сплату заборгованості у розмірі 63.087,40грн., яку відповідач отримав 27.04.2017р. (т.І а.с. 13). Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач мав сплатити позивачу заборгованість за поставлений товар на суму 63.087,40грн. в строк до 04.05.2017р.

Доказів про оплату отриманого від позивача товару згідно видаткової накладної від 02.02.2017р. №1179 в повному обсязі відповідачем, в порушення положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з оплати товару, отриманого згідно видаткової накладної від 02.02.2017р. №1179 підтверджується матеріалами справи і становить 63.087,40грн.

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) відповідач доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу у повному обсязі 63.087,40грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення відповідачем свого грошового зобов'язання з оплати вартості частини отриманого від позивача товару, перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенні, а саме за період з 05.05.2017р. - 15.05.2017р. в сумі 57,04грн. В позовних вимогах в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 228,15грн. суд відмовляє, оскільки вони захвачені за період до настання строку виконання зобов'язання (05.05.2017р.)

В позовних вимогах в частині стягнення 2.551,15грн. пені суд відмовляє, враховуючи приписи статті 547 ЦК України, оскільки договірними зобов'язаннями сторін не передбачено нарахування пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у даній справі, покладаються на відповідача пропорційно розміру частково задоволених позовних вимог - в сумі 1.532,54грн. (1,5% від 63.144,44грн.) та на позивача пропорційно сумі вимог в задоволенні яких судом відмовлено 67,46грн. (1,5% від 2.779,30грн.).

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 20, 181, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 547, 612, 625, 629, 642, 909 ЦК України, ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар" (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамиш, вул. Октябрська, буд. 39; ІПН 10, р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Мегабанк", м. Харків; МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина" (61052, м.Харків, вул. Слов'янська, 8; ІПН 38, р/р 7901 в ЗАТ ОСОБА_3 в м. Києві, МФО 300346) 63.087,40грн. - сума основного боргу; 57,04грн. - три відсотки річних та 1.532,54грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволені позовних вимог в частині стягнення 2.551,15грн. пені, 228,15грн. трьох відсотків річних та 67,46грн. судового збору відмовити.

Повне рішення складено 16.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

/Справа №922/1560/17/