РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа №910/7851/16

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Бабаджанян М.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 137 073,95 грн.
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Донецька залізниця"

за участю представників сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:Прохоров Ю.Г. (довіреність №Ц/3-04/287-16 від 11.10.2016р.)
від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - ПрАТ "ММК ім. Ілліча", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - ПАТ "Укрзалізниця", відповідач) про стягнення збитків у розмірі 137 073,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із залізничною накладною №51503928 на адресу позивача 26.01.2016 зі станції відправлення "Авдіївка" Донецької залізниці на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці прибули вагони №№56331903, 53169579 з вантажем кокс доменний, вантажовідправником яких є Публічне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод". Вказані вагони було видано вантажоодержувачу - позивачу із складанням комерційних актів №724671/36, №724272/37 від 26.01.2016, в яких зазначено про порушення маркування вантажу, виїмку та недостачу вантажу. Вартість недостачі вантажу склала 137073,95 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначеної суми збитків.

У відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що він не є правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ "Укрзалізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604. Крім цього, відповідач зазначив, що юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення, однак Державне підприємство "Донецька залізниця", яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, залишається юридичною особою, самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність і нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. у справі № 910/7851/16 (суддя - Смирнова Ю.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду від 14.03.2017р. (Головуючий суддя - Поляк О.І., судді: Бакуліна С.В., Яценко О.В.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 910/7851/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 у справі № 910/7851/16 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу, справу №910/7851/16 передано для розгляду судді Князькову В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2017р. справу №910/7851/16 було прийнято суддею Князьковим В.В. до свого провадження. Розгляд справи призначено на 26.04.2017р.

24.04.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі ПрАТ "ММК ім. Ілліча".

26.04.2017р. господарським судом винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 24.05.2017р., у зв'язку із усним клопотанням представника відповідача.

15.05.2017р. позивачем подано до суду пояснення по суті спору та клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

У судовому засіданні 24.05.2017р., враховуючи клопотання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 07.06.2017р.

07.06.2017р. позивачем повторно подано до суду пояснення по суті спору та клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/7851/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - вантажовласник), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - виконавець), було укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017, предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору перевезення сторони погодили, що вантажовласник зобов'язується пред'являти виконавцю у визначені терміни місячні плани перевезень, заявку на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються, або прибувають на його адресу, а виконавець зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

У відповідності до п. 7.1. договору виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Договір перевезення укладено строком до 31.12.2016 р. (п. 7.4. договору).

31.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - покупець), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ТОВ "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (надалі - постачальник) було укладено договір №МДМ-13.50-15-1672/1997, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію в кількості, зазначеній у відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору та на умовах, передбачених цим договором (п.п. 1.1., 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1. договору постачальник зобов'язується поставити товарна умовах поставки, вказаних у специфікації згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010р.

Рахунком №90683997 від 25.01.2016р. ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник) та ТОВ "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (платник) погодили поставку ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вантажоотримувач) товару - кокс доменний класу крупності 25 мм і більше марки КДМ1.

25.01.2016р. ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", як вантажовідправник, за накладною №51503928 від 25.01.2016р. відправив на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці вагони з вантажем кокс доменний на адресу ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", у тому числі вагони №56331903, №53169579.

Судом встановлено, що на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці у вагонах №56331903 та №53169579 було виявлено недостачу вантажу у кількості 12 700 кг. та 24 500 кг., про що комісією у складі заступника начальника станції, агента комерційного, приймоздавальника та вагаря складено комерційні акти №БН 724671/36 від 26.01.2016р. та №БН 724672/37 від 26.01.2016р. відповідно.

За таких обставин позивач зазначає, що ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" понесло збитки у вигляді недоотримання вантажу у загальній сумі 137 073,95 грн., які просить стягнути з ПАТ "Українська залізниця".

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (далі - Статут), встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Привалами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах передбачених Правилами.

Частиною 1 ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" при відправленні вантажу у залізничній накладній №51503928 від 25.01.2016р. зазначило, що загальна маса вантажу (кокс доменний) у вагоні №53169579 складає 41 000 кг. та у вагоні №56331903 складає 46 200 кг.

Але, як вже було встановлено, на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці:

- у вагоні №56331903 виявлена недостача вантажу у кількості 12 700 кг., що підтверджується комерційним актом №БН 724671/36 від 26.01.2016р.;

- у вагоні №53169579 виявлена недостача вантажу у кількості 24 500 кг., що підтверджується комерційним актом №БН 724672/37 від 26.01.2016р.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищезазначених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи:

- комерційний акт №БН 724671/36 від 26.01.2016р. засвідчує втрату вантажу у кількості 12 700 кг. у вагоні №56331903;

- комерційний акт №БН 724672/37 від 26.01.2016р. засвідчує втрату вантажу у кількості 24 500 кг. у вагоні №53169579.

При цьому будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування їх з боку сторін відсутні.

Отже, судом встановлено, що невиконання відповідачем визначених законодавством зобов'язань в частині збереження перевезеного вантажу, вказаного у залізничній накладній №51503928 від 25.01.2016р., призвело до втрати частини вантажу, внаслідок чого позивачу завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, що є складом порушення господарського зобов'язання.

Вирішуючи питання про розмір спричиненої шкоди, завданої відповідачем, суд врахував наступне.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для вантажу, кокс - 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Проте, оскільки позивачем заявлена норма недостачі для вантажу (кокс) у розмірі 2% від маси, суд здійснює розрахунок збитків, заподіяних ПрАТ "ММК ім. Ілліча" при перевезені вантажу, з урахуванням природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у розмірі 2%.

Таким чином, сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу:

- у вагоні №56331903 складає 924 кг. (46 200 кг. х 2%), а кількість фактичної недостачі становить 11 776 кг. (12 700 кг. (недостача зазначена у комерційному акті №БН 724671/36 від 26.01.2016р.) - 924 кг. (сума норми природної втрати));

- у вагоні №53169579 складає 820 кг. (41 000 кг. х 2%), а кількість фактичної недостачі становить 23 680 кг. (24 500 кг. (недостача зазначена у комерційному акті №БН 724672/37 від 26.01.2016р.) - 820 кг. (сума норми природної втрати)).

Також суд зазначає, що вартість 1 тонни вантажу у вагонах №56331903 та №53169579 відповідно до рахунку вантажовідправника - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" №90683997 від 25.01.2016р. становить 3 866,03 грн. (1 462 809,18 грн.(без ПДВ) х 1,2 (загальна вартість вантажу) : 454,050 тонн (загальна кількість вантажу)).

Отже, сума втраченого вантажу:

- у вагоні №56331903 становить 45 526,36 грн. (11,776 т. (кількість фактичної недостачі вантажу) х 3 866,03 грн. (вартість 1 тонни вантажу));

- у вагоні №53169579 становить 91 547,59 грн. (23,68 т. (кількість фактичної недостачі вантажу) х 3 866,03 грн. (вартість 1 тонни вантажу)).

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що він не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), з огляду на те, що договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., за яким здійснювалося перевезення вантажу, було укладено між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець за договором) в особі регіональної філії "Донецька залізниця".

Крім того, згідно наявної в матеріалах справи накладної №51503928, 25.01.2016. вантаж (кокс доменний) для перевезення було прийнято саме ПАТ "Українська залізниця", про що свідчать штемпелі відповідача на вказаній накладній.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також приймаючи до уваги, що станція Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці знаходиться на території підконтрольній Україні, суд дійшов висновку, що відповідальною особою за збереження вантажу під час перевезення за договором №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. є саме ПАТ "Українська залізниця".

Таким чином, беручи до уваги, що залізницею вчинено порушення господарського зобов'язання, що виявилось у незбереженні вантажу, прийнятого до перевезення, при цьому недостача поставленого вантажу сталася з вини відповідача, що завдало позивачу збитків на суму 137 073,95 грн., розмір яких визначено відповідно до вимог законодавства та які, на момент прийняття рішення, відповідачем не відшкодовані, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код - 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код - 00191129) збитки у розмірі 137 073 (сто тридцять сім тисяч сімдесят три) грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 2 056 (дві тисячі п'ятдесят шість) грн. 11 коп.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 09.06.2017 року.

Суддя В.В. Князьков