КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа№ 910/20701/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Коротун О.М.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Підприємства Дитячо - юнацький учбово - спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017

у справі № 910/20701/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Підприємства Дитячо - юнацький учбово - спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард"

до Всеукраїнської громадської організації ,,Федерація хокею України"

про стягнення 102 583,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Дитячо-юнацький учбово-спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Всеукраїнської громадської організації ,,Федерація хокею України" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 102 583,80 грн. за договором оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010, з яких: 54 000,00 грн. основного боргу, 36 250,57 грн. пені, 2 946,00 грн. - 3% річних та 9 387,23 грн. втрат від інфляції, судових витрат по сплаті судового збору 1 538,76 грн. та 10 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, т.1, а.с. 115 - 120).

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/20701/16 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини, умови договору, положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність правових підстав для їх задоволення з тих підстав, що строк дії договору оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 закінчився 31.05.2011, сторонами 01.06.2011 було підписано новий договір оренди нежитлового приміщення №01/06/11-01 та акт приймання-передачі частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: 04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 46, площею 504,5 кв.м. Отже, вказані дії свідчать про відсутність волі сторін на продовження правовідносин за договором оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 і, як наслідок, не поновлення цього договору на строк, який був раніше встановлений цим договором.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/20701/16 скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права. Зокрема, скаржник вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відносини стосовно оренди були врегульовані договором оренди нежитлового приміщення № 01/06/11-01 від 01.06.2011, оскільки, зокрема, в останньому платіжному дорученні зазначено, що орендна плата сплачується саме за договором №17/12/2010-03 від 17.12.2010, що свідчить про визнання сторонами саме цього договору. Апелянт також наголошує на тому, що суд першої інстанції не прийняв акт звірки розрахунків станом на 31.07.2015, як належний доказ існування заборгованості відповідача перед позивачем на суму 141 000,00 грн., аргументуючи тим, що розмір заборгованості повинен бути підтверджений первинними документами, до яких акт звірки не належить, не взявши при цьому до уваги, що зазначений акт звірки подали як доказ обидві сторони, тому він не має викликати сумніву.

Крім того, на думку скаржника, суд безпідставно бере до уваги рішення господарського суду міста Києва у справі №910/993/14 від 17.03.2014, яким визнано право власності держави Україна в особі Фонду державного майна України на будівлю льодового палацу площею 8 422,80 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 46 (літ.А), оскільки право власності зареєстровано у встановленому законом порядку 01.03.2016, та саме з цієї дати позивач був позбавлений права розпоряджатись зазначеним нежитловим приміщенням, а позовні вимоги заявлені за попередній період.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про її необґрунтованість та просить відмовити в її задоволенні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд.

В судових засіданнях оголошувались перерви на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 13.06.2017 представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечила проти наведених доводів.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

17.12.2010 між Підприємством Дитячо-юнацький учбово-спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард" (далі - орендодавець, позивач) та Всеукраїнською громадською організацією ,,Федерація хокею України" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 (далі - договір 1), за умовами якого орендодавець, діючи на підставі договору №5 на закріплення майна, що перебуває у власності Об'єднання профспілок, організацій профспілок у м. Києві ,,Київська міська рада профспілок", на праві оперативного управління від 09.11.2010 передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення, що знаходяться за адресою: 04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 46 (п.1.1), загальна площа частини нежитлового приміщення, що передається в оренду - 504,5 кв.м (п.1.2).

Метою оренди визначено - під розміщення офісу для здійснення статутної діяльності (п.2.1 договору).

В п. 3.1 договору сторонами погоджено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщень в оренду здійснюється в день підписання сторонами цього договору та засвідчується актом приймання-передачі приміщень.

Орендар сплачує орендну плату в розмірі 80,00 грн. в т.ч. ПДВ - 13,33 грн. за 1 кв.м (п.4.1), розмір орендної плати з 17.12.2010 по 31.12.2010 складає 40 360,00 грн. в т.ч. ПДВ - 6 726,67 грн. (п.4.2), орендна плата зазначена у п. 4.2 договору сплачується орендарем в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця до 5-го січня 2011 (п.4.2.1), розмір орендної плати за місяць з 01.01.2011 складає 40 360,00 грн. в т.ч. ПДВ - 6 726,67 грн. (п.4.3), орендна плата зазначена у п. 4.2 договору сплачується щомісячно, в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця. Оплата за поточний місяць здійснюється до 5-го числа поточного місяця (п.4.3.1).

Цей договір діє з дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі приміщень до 31.05.2011 включно (п.5.1).

В п.6.1.4 договору закріплено обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування приміщеннями та інші платежі, передбачені цим договором.

За змістом п. 9.2 договору зміни та доповнення до цього договору можуть бути зроблені тільки за погодженням сторін у письмовій формі, шляхом укладення додаткових угод за підписами уповноважених представників сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 5 (п'яти) робочих днів.

Передача об'єкта оренди підтверджується актом приймання-передачі приміщень від 17.12.2010.

01.06.2011 між Підприємством Дитячо-юнацький учбово-спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард" (далі - орендодавець, позивач) та Всеукраїнською громадською організацією ,,Федерація хокею України" (далі - орендар, відповідач) було підписано договір оренди нежитлового приміщення №01/06/11-01 (далі - договір 2), за умовами п.1.1 якого орендодавець, діючи на підставі договору №5 на закріплення майна, що перебуває у власності Об'єднання профспілок, організацій профспілок у м. Києві ,,Київська міська рада профспілок", на праві оперативного управління від 09.11.2010 передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення, що знаходяться за адресою: 04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 46. Загальна площа частини нежитлового приміщення, що передається в оренду - 504,5 кв.м (п.1.2), будівля, в якій надається приміщення орендарю відповідно до умов цього договору, розташована за адресою: Україна, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 46. Приміщення належить орендодавцеві на праві власності (п.1.2.2), приміщення надаються орендарю під розміщення офісу для здійснення статутної діяльності (п.2.1), передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщень в оренду здійснюється в день підписання сторонами цього договору та засвідчується актом приймання-передачі приміщень (п.3.1).

В розділі 4 договору 2 сторонами погоджено розмір орендної плати та порядок розрахунків. Так, в п. 4.1 визначено, що орендар сплачує орендну плату в розмірі 80,00 грн. в т.ч. ПДВ - 13,33 грн. за 1 кв.м. Розмір орендної плати за місяць з 01.06.2011 складає 40 360,00 грн. в т.ч. ПДВ - 6 726,67 грн. (п.4.2), орендна плата зазначена у п. 4.2 договору сплачується щомісячно, в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця. Оплата за поточний місяць здійснюється до 5-го числа поточного місяця (п.4.2.1).

В силу пункту 5.1 договору 2 він діє з дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі приміщень до 31.12.2011 включно.

Відповідно до п. 6.1.4 договору 2 орендар взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування приміщеннями та інші платежі, передбачені цим договором.

На виконання умов договору 2 сторони 01.06.2011 підписали акт приймання-передачі приміщень, відповідно до якого орендодавцем передано орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, зазначене у договорі 2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає про те, що відповідно до п.5.1 договору оренди № 17/12/2010-03 від 17.12.2010 строк його дії - до 31.05.2011. Проте, як вказує позивач, керуючись п.9.8 договору та приписами ст. 764 ЦК України сторонами було неодноразово пролонговано даний договір. Дія договору, на його думку, підтверджується також сплатами орендної плати відповідачем, зокрема, 16.11.2015 та 25.12.2015, а також підписаним та скріпленим печатками сторін актом звіряння взаємних розрахунків станом на 31.07.2015, відповідно до якого станом на 31.07.2015 заборгованість відповідача перед позивачем склала 141 000,00 грн. Оскільки відповідно до виписок банку з рахунку позивача, 16.11.2015 відповідачем сплачено 50 000,00 грн., а 25.12.2015 - 37 000,00 грн., позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 54 000,00 грн. основного боргу, 36 250,57 грн. пені, 2 946 - 3% річних та 9 387,23 грн. інфляційних втрат (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Заперечуючи проти позову, відповідач в письмових поясненнях вказував на те, що договір оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 був укладений між сторонами на строк до 31.05.2011 включно, а з метою продовження користування нежитловим приміщенням між сторонами 01.06.2011 було підписано договір оренди нежитлового приміщення №01/06/11-01, однак, позивач, після підписання цього договору не надав відповідачу екземпляр договору, узгодженого з організацією профспілки. При цьому, як зазначає відповідач, орендар - Всеукраїнська громадська організація ,,Федерація хокею України" виконувала свої зобов'язання за договором, в частині щомісячної оплати орендної плати, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 18.02.2011 по 26.12.2015. Також, за твердженнями відповідача, в період, за який позивач просить суд стягнути заборгованість з відповідача, а саме: з січня по липень місяці 2015 року і по теперішній час нежитлове приміщення, що знаходиться на вул. Мельникова, 46 перебуває у власності держави за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/993/14 від 17.03.2014, яке набрало законної сили 15.05.2014, а розпорядником цього приміщення є Міністерство молоді та спорту України, що підтверджується відповідною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а отже починаючи з 15.05.2014 і враховуючи спірний період позивач був позбавлений права розпоряджатися нежитловим приміщенням, що знаходиться по вул. Мельникова, 46, зокрема передавати його в оренду, у зв'язку з чим, на думку відповідача, позивач неправомірно і безпідставно вимагає стягнення заборгованості з відповідача за вищевказаний період.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

Укладений між сторонами договір №17/12/2010-03 від 17.12.2010, який визначений позивачем підставою позову у даній справі, за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлюється, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 761 Цивільного кодексу України визначає, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 було встановлено з дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі приміщень до 31.05.2011 включно. При цьому, між тими самими сторонами 01.06.2011 було підписано новий договір оренди нежитлового приміщення №01/06/11-01 та акт приймання-передачі частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: 04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 46, площею 504,5 кв.м. Тобто, з аналізу даних договорів оренди слід дійти висновку, що після закінчення строку дії договору оренди 1 - 31.05.2011 року включно, сторони продовжили орендні правовідносини, уклавши новий договір оренди 2 того ж самого нежитлового приміщення, тієї ж площі, встановивши орендну плату аналогічну тій, що визначена в попередньому договорі.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, вказані дії свідчать про відсутність волі сторін на продовження правовідносин за договором оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 і, як наслідок, не поновлення цього договору на строк, який був раніше встановлений цим договором в порядку ст. 764 ЦК України.

Таким чином, договір оренди №17/12/2010-03 від 17.12.2010 припинив свою дію у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

При цьому, посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що договір 2 є ні чим іншим, як додатковою угодою до договору 1 спростовується змістом договору 2, враховуючи таке.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь - якому випадку погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Сторони в договорі 2 дійшли згоди як щодо предмету і ціни договору так і відносно його строку.

У відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів підписання сторонами договору 1 додаткових угод до нього, зокрема, в частині визначення строку, а підтвердженням продовженням договірних відносин сторін є саме договір №01/06/11-01 від 01.06.2011.

Колегія суддів враховує, що за змістом ч. 2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору та з цього моменту договір найму припиняється, та відповідні положення закріплені й в п.3.4 договору 1.

Матеріали справи не містять доказів повернення по акту приймання - передачі орендованих приміщень за договором №17/12/2010-03 від 17.12.2010, про відсутність такого акту зазначено й сторонами в ході розгляду справи.

Водночас, наявність в матеріалах справи акту приймання - передачі приміщень до договору №01/06/11-01 від 01.06.2011 року між цими ж сторонами свідчить про волевиявлення сторін продовжити договірні орендні правовідносини вже за іншим договором.

Посилання відповідача на те, що договір 2 не було узгоджено з Головою Об'єднання профспілок, організацій, профспілок у м. Києві не спростовує його чинності, за наявності акту приймання - передачі приміщень до договору №01/06/11-01 від 01.06.2011 року та приписів ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину.

Крім того, про виконання даного договору свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення, зокрема, від 01.11.2011 №2104, від 29.09.2011 № 2058, від 29.11.2011 № 2153, в яких в призначенні платежу вказано - оплата за оренду приміщення зг. дог. №01/06/11-01 від 01.06.2011.

Як зазначалось вище, підставою позову у даній справі позивачем визначено договір №17/12/2010-03 від 17.12.2010 оренди нежитлового приміщення.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Предметом спору в даному випадку є, зокрема, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за договором №17/12/2010-03 від 17.12.2010.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до платіжних доручень відповідача за період з 18.02.2011 по 25.12.2015 останнім було сплачено за договором оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 - 1 959 560,00 грн., а за договором оренди нежитлового приміщення №01/06/11-01 від 01.06.2011 88 720,00 грн., а всього загальну суму у розмірі 2 048 280,00 грн.

Враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010, строк дії якого було встановлено до 31.05.2011 включно, розмір щомісячної орендної плати по цьому договору складав - 40 360,00 грн., то за період дії зазначеного правочину відповідач повинен був оплатити 242 160,00 грн. орендної плати.

Отже, оскільки відповідачем було оплачено по договору оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010 - 1 959 560,00 грн., то у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за цим правочином, а наявність чи відсутність заборгованості за договором №01/06/11-01 від 01.06.2011 не входить до кола доказування в межах розгляду даної справи.

Крім того, слід зазначити, що заявляючи позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 54 000,00 грн., позивач посилається на акт звіряння взаємних розрахунків за період: січень - липень 2015, підписаний сторонами спору. Відповідно до даного акту, станом на 31.07.2015 заборгованість відповідача становить 141 000,00 грн. Вказуючи на сплату відповідачем 16.11.2015 коштів в розмірі 50 000,00 грн. та 25.12.2015 - 37 000,00 грн. позивач просить стягнути з нього 54 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що наданий акт звірки взаємних розрахунків не може бути належним та допустимим, в розумінні ст. 34 ГПК України, доказом, яким можливо підтвердити розмір заборгованості, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, розмір заборгованості повинен бути підтверджений первинними бухгалтерськими документами, до яких акт звірки не належить. Обґрунтованого ж помісячного розрахунку стягуваних сум за договором позовні матеріали не містять, як і не містять доказів прощення боргу в розмірі 81 160,00 грн., на що посилається позивач. До того ж, не зазначено, за які місяці позивач ,,пробачив" заборгованість, та за яким договором.

Крім того, колегія суддів критично оцінює наданий акт звірки ще й з тих підстав, що в ньому не вказано, в рамках якого правочину сторони звіряють розрахунки. В ньому відсутнє посилання, що акт стосується розрахунків саме за договором №17/12/2010-03 від 17.12.2010, а також не зазначено помісячно, як цього вимагають умови договору, суми ,,Дебет" і ,,Кредит".

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав як для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу за договором оренди нежитлового приміщення №17/12/2010-03 від 17.12.2010, так і похідних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також колегія суддів звертає увагу, що заявляючи до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати, позивач здійснює їх нарахування, виходячи з розміру заборгованості, вказаної в акті звірки станом на 31.07.2015 - 141 000,00 грн., що суперечить нормам чинного законодавства з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня характеризується:

- застосування виключно у грошових зобов'язаннях;

- можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов'язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки);

- обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання;

- триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Тобто, при нарахування пені, потрібно вказати строк виконання зобов'язання, суму невиконаного зобов'язання та початок прострочення його виконання, чого у даному випадку позивачем зроблено не було.

Незазначення позивачем помісячних сум заборгованості та дати початку прострочення їх сплати унеможливлюють, зокрема, застосування шестимісячного обмеження строку нарахування штрафних санкцій (ч. 6 ст. 232 ГК України) та перевірку судом правильності нарахування пені та інших сум заявлених до стягнення.

За наведених вище обставин, позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими, документально не підтвердженими, а тому задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Водночас, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на наявність рішення господарського суду міста Києва у справі №910/993/14 від 17.03.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2014 та які залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014. Даним рішенням задоволено позов заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Об'єднання профспілок, організація профспілок у місті Києві ,,Київська міська рада профспілок", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: №1 Підприємства ,,Дитячо-юнацький учбово-спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард", №2 Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Деміс Груп" та позивача: №3 Міністерства молоді та спорту України, та визнано право власності держави Україна в особі Фонду державного майна України на будівлю льодового палацу площею 8422,80 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 46 (літ.А).

Однак, враховуючи, що у даній справі предметом доказуванняє обставини наявності заборгованості відповідача за договором №17/12/2010-03 від 17.12.2010, посилання суду першої інстанції на вказане рішення є необгрунтованим, оскільки виходить за межі кола доказування у даній справі. Обставини щодо зміни власника будівлі, частина якої є предметом оренди, не впливають на наявність чи відсутність зобов'язань сторін за договором оренди, з огляду на приписи ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, а тому зазначене посилання слід вилучити з мотивувальної частини рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач, зокрема, зазначає про те, що на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та Київською міською радою, земельна ділянка, кадастровий номер :91:105:018 знаходиться в його платному користуванні. Отже, як вказує позивач, він вимушений сплачувати грошові кошти за оренду земельної ділянки, хоча нею користується відповідач.

На підтвердження своїх доводів позивачем до апеляційної скарги додано копію договору оренди земельної ділянки та докази сплати орендної плати за земельну ділянку.

Однак, подані позивачем додаткові докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції у якості доказів в силу вимог ст. 101 ГПК України, оскільки такі додаткові докази в суд першої інстанції не подавались, а неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, позивачем не обґрунтовано.

З огляду на вищевикладене, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, а тому вони відхиляються апеляційним судом, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/20701/16 слід залишити без змін з врахуванням мотивувальної частини даної постанови, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України та покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства Дитячо - юнацький учбово - спортивний центр профспілок м. Києва ,,Авангард" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/20701/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді О.М. Коротун

О.О. Хрипун