ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 р. Справа № 917/758/17

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, буд. 2-а, м.Полтава, 36020)

до Опішнянської селищної ради (вул. Перемоги, буд. 3, смт. Опішня, Зіньківський район, Полтавська область, 38164)

про стягнення 44 445,96 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про стягнення 44445,96 грн., в тому числі 34383,13 грн. основного боргу по договору технічного нагляду № 12/76/16 від 12.10.2016р., 5761,83 грн. пені, 3678,99 грн. інфляційних, 622,01 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві позов визнає в частині стягнення основного боргу; проти стягнення пені, інфляційних та 3% річних заперечує, посилаючись на те, що станом на 12.10.2016р. у Департаменті ДАБІ у Полтавській області за його замовленням вже була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт з газопостачання житлових будинків в с. Карабазівка Зінківського району, згідно якої технічний нагляд на об"єкті мав здійснювати ОСОБА_3 (сертифікат сер. АТ №004643). На момент укладення договору технічного нагляду № 12/76/16 з позивачем дана реєстрація за заявою відповідача не була скасована ні органом державного архітектурно-будівельного контролю, ні судом. Оскільки закон забороняє паралельну реєстрацію двох декларацій про початок виконання будівельних робіт на одному й тому ж об"єкті, здійснити проплату по договору № 12/76/16 з позивачем у встановлені право чином терміни через відділ державного казначейства не вдалося. Причини порушення істотних умов договору відповідач вважає поважними.

В судовому засіданні 15.06.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (далі - Сторона-1; позивач) та Опішнянською селищною радою (далі - Сторона-2; відповідач) був укладено договір з технічного нагляду № 12/76/16 від 12.10.2016 року (далі-Договір).

За п.6.8 Договору він діє до 31.12.2016 р.

Відповідно до п. 1.1 Договору Сторона-1 (позивач) приймає на себе зобов'язання по наданню послуг Стороні-2 (відповдіачу) з технічного нагляду на об'єкті: "Газопостачання житлових будинків в с.Карабазівка Зіньківського району Полтавської області. Розподільні газопроводи середнього тиску (будівництво), а Сторона-2 (відповідач) зобов'язується оплатити вартість наданих послуг.

Відповідно до п.3.1 Договору вартість та витрати з виконання робіт визначаються Стороною-1 та становлять 34383,13 грн., в тому числі ПДВ 5730,52 грн.

Згідно з п.3.2 Договору оплата за вказані послуги Стороною-2 проводиться після підписання акту виконаних робіт на підставі виставленого рахунку. Оплата повинна бути здійснена Стороною-2 в 3-х денний термін з моменту надання рахунку.

На виконання умов договору позивач відповідачу надав послуги з технічного нагляду на об"єкті: «Газопостачання житлових будинків в с. Карабазівка Зінківського району Полтавської області. Розподільні газопроводи середнього тиску (будівництво)». Факт виконання технічного нагляду підтверджується актом приймання виконаних робіт №76/10.31/ХIV від 12.10.2016р., підписаний обома сторонами. В даному акті сторони підтвердили вартість робіт в сумі 34383,13 грн.

Позивачем відповідачу був виставлений рахунок на оплату вказаних послуг № 76/10.31 від 12.10.2016р. на загальну суму 34383,13 грн.

Відповідач зобов"язання по оплаті отриманих послуг не виконав.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 34383,13 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК УКраїни) визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Доказів погашення боргу відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 34383,13 грн. основного боргу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по цьому договору Сторони несуть відповідальність, згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 4.2. 5.2 Договору визначено за невиконання умов Договору, винна Сторона-1 (позивач) сплачує штраф у розмірі не нижче подвійної облікової ставки Національного банку України.

За п. 4.3 Договору Сторона-2 (відповідач) несе відповідальність за дотримання вимог ДБН В.2.5.-20-2001.

Відповідно до вказаного за прострочення оплати виконаних робіт позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 5761,83 грн. за період з 13.10.2016р. по 18.05.2017р.

За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Стосовно спірних правовідносин законом розмір штрафних санкцій не встановлено, отже необхідною умовою їх нарахування та стягнення є визначення підстав сплати та розміру санкцій в договорі, укладеному між сторонами.

В п.4.2 5.2 Договору передбачена лише відповідальність Сторони-1 (позивача) у вигляді сплати штрафу.

Жодної умови щодо відповідальность відповідача за прострочення виконання зобов"язання з оплати вартості робіт у вигляді пені в Договорі не встановлено.

Оскільки в Договорі не передбачено відповідальність відповідача за прострочення виконання зобов"язання з оплати вартості робіт, то вимога позивача про стягнення 5761,83 грн. пені задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивачем нараховано 3678,99 грн. інфляційних за період з 13.10. 2016р. по 16.04.2017р. (включно).

При цьому позивачем було нараховано інфляційні за періоди, що складають лише частину місяця.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, вимоги про стягнення інфляційних підлягають задоволенню на суму 2658,99 грн. за період з 01.11.2016р. по 30.04.2017р. (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення інфляційних слід відхилити за їх безпідставністю.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем за період з 13.10.2016р. по 18.05.2017р. (включно) нараховано відповідачу 622,01 грн. 3% річних.

Проте, при обчисленні 3% річних позивачем не враховано наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг спорку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З матеріалів справи вбачається, що рахунок на оплату робіт № 76/10.31 був виписаний 12.10.2016р., а спірним договором передбачено оплата послуг в 3-х денний термін з моменту надання рахунку, тобто 15.10.2016р., який припадає на суботу. Отже, останнім днем строку платежу є 17.10.2016р. - понеділок, а прострочення зобовязання починається 18.10.2016р.

Таким чином, належна до стягнення сума 3 % річних становить 601,36 грн. за період 18.10.2016р. - 18.05.2017р. (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення річних слід відхилити за їх безпідставністю.

Заперечення відповідача щодо стягнення інфляційних та річних судом відхиляються, оскільки вказані у відзиві обставини не є підставою для ненарахування інфляційних та річних. Крім того, за ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У звязку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанову від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення незалежно від наявності виконавчого провадження згідно ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Опішнянської селищної ради (вул. Перемоги, буд. 3, смт. Опішня, Зіньківський район, Полтавська область, 38164, ідентифікаційний код 13955864) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, буд. 2-а, м. Полтава, 36020; ідентифікаційний код 03351912) 34383грн. 13 коп. основного боргу, 2658грн. 99 коп. інфляційних, 601грн. 36 коп. 3% річних, 1360грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 19.06.2017р.

Суддя Безрук Т. М.