ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.06.2017 №917/1000/13

за скаргою Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (вх. № 127/8-84 від 03.04.2017)

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання такими, що не відповідають законодавству звіти про оцінку майна від 25.11.2016, від 29.11.2016, від 01.12.2016, від 23.12.2016

у справі № 917/1000/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", вул. Госпітальна, 12г, м. Київ, 01601

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська обл., 39631

про стягнення 684 836 063,30 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від скаржника (боржник): ОСОБА_1, довіреність № 4 від 13.04.2017 р.

від стягувача: ОСОБА_2, довіреність № 19/3-02/200 від 14.11.2016 р.

від ВДВС: ОСОБА_3, довіреність № 1030/20.3-03 від 19.12.2016 р.

Розглядається скарга ПАТ «АвтоКрАЗ» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій боржник просить суд:

визнати такими що не відповідають чинному законодавству звіти про оцінку майна від 25.11.2016 р., від 29.11.2016, 01.12.2016 та від 23.12.2016 про оцінку майна ПАТ «АвтоКрАЗ»; зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести повторну оцінку майна ПАТ «АвтоКрАЗ, а саме:

частини учбового корпусу, що в цілому складається з частини учбового корпусу (літери А), загальною площею 1 958,5 м2, актового залу (літера Б), загальною площею 297,5 м2, що знаходяться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 2,

частини будівлі навчального комбінату Автомеханічного технікуму, що в цілому складається з частини будівлі навчального комбінату (літера А), загальною площею З 981,5 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 2,

будівлі палацу культури, загальною площею 3 876,89 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці 60-річчя Жовтня, 56/2 - 20 838 000,00 грн.,

будівлі міської автозаводської поліклініки, що в цілому складається з будівлі міської автозаводської поліклініки (літера A, Aп, a, a l, аг) загальною площею 7 121,0 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 1,

приміщення магазину реалізації запасних частин до автомобілів, що в цілому складається з приміщення магазину з реалізації запасних частин до автомобілів (літера А), загальною площею 603,2 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 2;

будівлі гуртожитку для висококваліфікованих працівників ХК «АвтоКрАЗ» загальною площею 6 277,1 м2, що знаходиться м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Московська, 14-А,

будівлі гуртожитку № 8 загальною площею 2 087,62 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Маяковського, 9,

будівлі гуртожитку № 9 загальною площею 2 113,39 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Маяковського, 11/1,

будівля котельні, що в цілому складається з котельні з підвалом та навісом (літера А, Ап, ан), загальною площею 5 178,7 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Київській, 62,

будівля виробничого корпусу, що в цілому складається з будівлі виробничого корпусу (літера А), загальною площею 10 048,8 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 10,

перша і друга черга рамно-кузовного корпусу, загальною площею 45 706,8 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Київській, 62.

В обґрунтування скарги боржник зазначає, що державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, як замовниками оцінки майна, порушені вимоги чинного законодавства щодо забезпечення експертами доступу до обєктів оцінки. Тому, боржник вважає, що звіти про оцінку майна від 25.11.016, від 29.11.2016 та від 01.12.2016 не відповідають чинному законодавству.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на позов (вх. №338 від 05.04.2017) просив суду задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що боржником у скарзі обєднані вимоги, за виконавчими документами у різних справах, розглянутих різними судами та не стосуються справи 917/1000/13 де стягувачем є ПАТ АвтоКрАЗ.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що звіти про оцінку майна відповідають вимогам чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, поданої скарги, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 у справі №917/1000/13 позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до Публічного акціонерного товариства АвтоКрАЗ задоволено частково. Стягнуто з ПАТ АвтоКрАЗ заборгованість за простроченим кредитом у сумі 221330646,84 грн., 52613 073,05 грн. пені, 44854 307,90 грн. - 3% річних, 1908896,47 грн. інфляційних за період з 28 грудня 2010 року по 19 травня 2013 року включно, 68820,00 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 рішення Господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 у справі №917/1000/13 змінено. Викладено пункт 2 та пункт 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути з ПАТ АвтоКрАЗ на користь ПАТ Ощадбанк заборгованість за простроченим кредитом у сумі 294336000,00 грн., заборгованість за процентами в сумі 221330646,84 грн., 34711113,61 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 16038418,25 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 44854307,90 грн. - 3% річних, 19088962,47 грн. інфляційних за період з 28.12.2010 по 19.05.2013 включно, 63252,46 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 19.11.2013 Господарським судом Полтавської області видано наказ.

Також, господарським судом Полтавської області були видані накази про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» на користь інших стягувачів, а саме:

наказ № 19/193 від 11.01.2012;

наказ 18/41/11 від 20.03.2014;

наказ 10/196 від 07.02.2011;

наказ № 9/137 від 19.01.2011;

наказ № 18/2325/12 від 13.02.2014;

наказ №917/1105/13 від 02.12.2013;

наказ №917/1217/13 від 03.02.2014;

наказ №917/1218/13 від 25.01.2014 ;

наказ №917/1106/13 від 26.11.2013.

Державними виконавцями відділу примусового виконання рішень за вищезазначеними наказами відкриті виконавчі провадження, які 04.11.2014 були об'єднані в зведене виконавче провадження № 45314193.

Як зазначає боржник, листами № 20.1/10 від 13.12.2016, № 20.1/10 від 19.12.2016 та № 20.1/10 від 18.01.2017 ПАТ «АвтоКрАЗ» було повідомлено про оцінку арештованого майна.

В повідомленні № 20.1/10 від 13.12.2016 зазначено що згідно звітів про оцінку майна від 25.11.2016 та 29.11.2016 ринкова вартість майна боржника ПАТ «АвтоКрАЗ», на яке було накладено арешт, станом на 17.11.2016 року складає:

частина учбового корпусу, що в цілому складається з частини учбового корпусу (літери А), загальною площею 1 958,5 м2, актового залу (літера Б), загальною площею 297,5 м2, що знаходяться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 2 - 9 947 000,00 грн.;

частина будівлі навчального комбінату Автомеханічного технікуму, що в цілому складається з частини будівлі навчального комбінату (літера А), загальною площею 3 981,5 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 2 - 16515 000,00 грн.;

будівля палацу культури, загальною площею 3 876,89 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці 60-річчя Жовтня, 56/2 -20 838 000,00 грн.;

будівля міської автозаводської поліклініки, що в цілому складається з будівлі міської автозаводської поліклініки (літера A, Aп, a, al, аг) загальною площею 7 121,0 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 1-27 665 000,00 грн.;

приміщення магазину реалізації запасних частин до автомобілів, що в цілому складається з приміщення магазину з реалізації запасних частин до автомобілів (літера А), загальною площею 603,2 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 2 - 3 814 000,00 грн.

В повідомленні № 20.1/10 від 19.12. 2016 зазначено що згідно звітів про оцінку майна від 01.12.2016, ринкова вартість майна боржника ПАТ «АвтоКрАЗ», на яке було накладено арешт, станомна17.11.2016 складає:

будівля котельні, що в цілому складається з котельні з підвалом та навісом (літера А, Ап, ан), загальною площею 5 178,7 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Київській, 62-13 459 000,00 грн.;

будівля виробничого корпусу, що в цілому складається з будівлі виробничого корпусу (літера А), загальною площею 10 048,8 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по проїзду Ярославському, 10 - 24 441 000,00 грн.;

перша і друга черга рамно-кузовного корпусу, загальною площею 45 706,8 м2, що знаходиться в м. Кременчуці, Полтавської області по вулиці Київській, 62 -123 215 000,00 грн.

В повідомленні № 20.1/10 від 18.01.2017 зазначено, що згідно звіту про оцінку майна від 23.12.2016, ринкова вартість майна боржника ПАТ «АвтоКрАЗ», на яке було накладено арешт, станом на 23.12.2016 складає:

будівля гуртожитку для викокваліфікованих працівників ХК «АвтоКрАЗ»

загальною площею 6 277,1 м2, що знаходиться м. Кременчуці, Полтавської

області по вулиці Московська, 14-А - 15 843 000,00 грн.;

будівля гуртожитку №8 загальною площею 2 087,62 м2, що знаходиться в м.

Кременчуці, Полтавської області по вулиці Маяковського, 9 - 5 269 000,00грн.;

будівля гуртожитку № 9 загальною площею 2 113,39 м2, що знаходиться в м.

Кременчуці, Полтавської області по вулиці Маяковського, 11/1 - 5 334 000,00грн.

Однак, ПАТ «АвтоКрАЗ» не погодилося з результатами оцінки арештованого майна.

В обґрунтування скарги зазначає, що відділ примусового виконання рішень не здійснив дій щодо огляду об'єктів оцінки арештованого майна, оскільки ПАТ «АвтоКрАЗ» не було повідомлене про надання доступу до кожного об'єкта оцінки.

Як зазначає скаржник до звітів від 25.11.2016, від 29.11.2016, від 01.12.2016 та від 23.12.2016 року оцінку арештованого майна додано фотографії об'єктів. Проте, на фотографіях гуртожитку висококваліфікованих працівників показано лише кут будівлі, тому неможливо встановити, що це фотографія гуртожитку, а не якоїсь іншої будівлі; по деяким об'єктам оцінки взагалі не має фотографій, що ставить під сумнів вихід експерта на об'єкт оцінки та його огляд; на фотографіях не відображено внутрішніх приміщень об'єктів оцінки, що вважаємо не дає змогу об'єктивно та в повній мірі оцінити майно.

Також, скаржник вказує, що експерти не звертались до ПАТ «АвтоКрАЗ» щодо надання правовстановлюючих документів на кожен з об'єктів оцінки та документів, що підтверджують право власності на об'єкти оцінки, які необхідні під час здійснення оцінки майна.

Отже, скаржник вважає, що експерти Консалтингової групи «Арго-Експерт» при здійсненні оцінки майна взагалі не виїжджали на огляд об'єктів оцінки.

Крім того, скаржник зазначає, що з моменту укладення договорів іпотеки відбулось поліпшення кожного об'єкту оцінки, що стало наслідком збільшення його ринкової вартості та не було враховано в звітах оцінки арештованого майна.

З огляду на вищевикладене, на думку скаржника, державними виконавцями відділу примусового виконання рішення, як замовниками експертної оцінки майна, порушено вимоги чинного законодавства щодо забезпечення доступу до об'єктів оцінки. Тому, скаржник вважає, що звіти про оцінку майна від 25.11.2016,від 29.11.2016, від 01.12.2016 не відповідають чинному законодавству.

При розгляді скарги суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції (стаття 121-2 Господарського процесуального кодексу України).

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження вказано, що скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями Господарського процесуального кодексу України та містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини третьої статті 85 Закону № 606-XIV.

Скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби подаються за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України при поданні позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, в зведеному виконавчому провадженні № 45314193, крім наказу господарського суду Полтавської області № 917/1000/13 (ВП № 41447764), про стягнення на користь ПАТ Ощадбанк, також перебувають на виконанні накази господарського суду Полтавської області:

-№ 10/196 від 07.02.2011 про стягнення заборгованості на користь Акціонерного товариства закритого типу Галичфарм (ВП № 41391609);

-№ 9/137 від 19.01.2011 про стягнення заборгованості на користь Відкритого акціонерного товариства Київмедпрепарат (ВП № 24096186);

-№ 917/1106/13 від 26.11.2013 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний промислово-фінансовий банк (ВП № 42322681);

-№ 917/1218/13 від 25.01.2014 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний промислово-фінансовий банк (ВП № 42323595);

-№ 917/1105/13 від 02.12.2013 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний промислово-фінансовий банк (ВП № 42621584);

-№ 18/41/11 від 20.03.2014 про стягнення заборгованості на користь ПАТ Ощадбанк, шляхом проведення публічних торгів з продажу заставлених автомобілів (ВП №43044262);

-№ 917/1217/13 від 03.02.2014 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний промислово-фінансовий банк (ВП №43091587);

-№ 19/193 від 11.01.2012 про стягнення заборгованості на користь ПАТ Ощадбанк (ВП №43957924);

-№ 18/2325/12 від 13.02.2014 про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Сведбанк (ВП №44843435).

Як досліджено судом, держаним виконавцем було винесено у виконавчому провадженні № 43091587 постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для проведення оцінки нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за іпотечними договорами: №27-09/3 від 11.09.2009, №28-09/3 від 11.09.2009, №29-09/3 від 11.09.2009, №30-09/3 від 11.09.2009, укладеними між ПАТ Промінвестбанк та ПАТ АвтоКрАЗ. Тобто, ПАТ Промінвестбанк є іпорекодержателем вищевказаного майна та стягувачем за наступними виконавчими провадженнями: №917/1105/13, 917/1106/13, №917/1217/13, №917/1218/13, які в подальшому були обєднані у зведене виконавче провадження № 45314193.

Як розяснено в п. 9.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за змістом статті 121-2 ГПК судові засідання у розгляді скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів повинні проводитись господарськими судами окремо за різними справами. У разі подання скарги на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні, в якій об'єднано вимоги за кількома виконавчими документами в різних справах, розглянутих різними судами, господарський суд з посиланням на пункт 5 частини першої статті 63 ГПК має повернути таку скаргу для розділу заявником відповідних вимог та подання скарг у кожній справі окремо.

Отже, враховуючи наведене, роз'яснення викладені в п. 9.12 Постанови Пленуму ВГСУ № 9 від 17.10.2012 та те, що ПАТ "Промінвестбанк" не є стороною (стягувачем) у справі № 917/1000/13, розгляд цієї скарги повинен проводитись окремо у справах: №917/1105/13, 917/1106/13, №917/1217/13, №917/1218/13, де стороною (стягувачем) є ПАТ "Промінвестбанк".

Слід також зазначити, що виконання судового рішення є однією зі стадій судового процесу, його невідємною частиною, тому обєднання в одній скарзі вимог, що стосуються виконавчих проваджень по різним справам, є істотним порушенням процесуального законодавства, що призведе до порушення прав та законних інтересів стягувачів за іншими виконавчими провадженнями, зокрема, ПАТ "Промінвестбанк" (як стягувача у виконавчих провадженнях № 917/1105/13, 917/1106/13, №917/1217/13, №917/1218/13, приєднаних до виконавчого провадження № 45314193), що не є стороною у даній справі (№917/1000/13).

Як розяснено в п. 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

В даному випадку після порушення провадження за поданою скаргою в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України та виявлення господарським судом обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду заявлених скаржником вимог, необхідно застосувати до спірних правовідносин по скарзі наслідків у разі неможливості судового розгляду справи за поданим позовом, тобто пункт 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки оскарження дій Державної виконавчої служби можливо виключно в межах судових справ, по яким під час примусового виконання рішень судів відповідним органом Державної виконавчої служби були вчинені спірні дії.

Враховуючи вказане та те, що скаржником подано скаргу на дії відділу примусового виконання рішень ДДВС МУЮ у зведеному виконавчому провадженні і в ній обєднано вимоги за виконавчими документами в різних справах, розглянутих різними судами, суд дійшов висновку припинити провадження по скарзі в частині, що стосується виконавчих документів №917/1105/13, 917/1106/13, №917/1217/13, №917/1218/13.

Скарга на дії відділу примусового виконання рішень ДДВС МУЮ, що стосується виконання наказу господарського суду Полтавської області у справі № 917/1000/13 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Відповідно до частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження у судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Як убачається з матеріалів справи, Відділом примусового виконання рішень 08.09.2016 у виконавчому провадженні №43091587 винесено постанову про призначення експерта субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для проведення оцінки нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за іпотечними договорами: №27-09/3 від 11.09.2009, №28-09/3 від 11.09.2009, №29-09/3 від 11.09.2009, №30-09/3 від 11.09.2009, укладеними між ПАТ Промінвестбанк та ПАТ АвтоКрАЗ. При цьому, виконавче провадження № 43091587 відкрито на виконання наказу господарського суду Полтавської області від 03.02.2014 у справі №917/1217/13 про стягнення з ПАТ АвтоКрАЗ на користь ПАТ Промінвестбанк заборгованості за кредитним договором №76-08/КР від 01.12.2008 у розмірі 170 804 480,51 грн.

Скаржником, не доведено, що оцінка майна ПАТ «АвтоКрАЗ», відповідно до звітів від 25.11.2016, від 29.11.2016, 01.12.2016 та від 23.12.2016, була проведене саме на виконання наказу господарського суду Полтавської області у справі № 917/1000/13.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається що виконавчі дії, були вчинені виконавцем у справі № 917/1000/13.

Щодо доводів ПАТ «АвтоКрАЗ» стосовно необ'єктивності оцінки майна, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (Національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методичних та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог, положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими для виконання суб'єктами оціночної діяльності під час; проведення ними оцінки майна усіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення (частина 6 статті 9 вищевказаного Закону).

Таким нормативно-правовим актом з оцінки майна, зокрема, є Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440.

Відповідно до пункту 1 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» Національний стандарт №1 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі майно) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

При цьому, неякісна (недостовірна) оцінка - це оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (пункт 3).

Пункт 53 зазначеного стандарту передбачає, що залежно від обраних методичних підходів та методів оцінки оцінювач повинен: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об'єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно об'єкта оцінки та подібного майна, відомості про економічні характеристики об'єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об'єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий стан використання об'єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об'єкта оцінки та врахувати їх вплив на вартість об'єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів або методів).

Відповідно до пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Таким чином, доводи скаржника про обов'язкову необхідність огляду оцінювачем об'єктів оцінки є безпідставними, так як ознайомлення з об'єктом оцінки можливе не лише шляхом особистого огляду об'єкта оцінки, а й шляхом вивчення, аналізу оцінювачем матеріалів, які відображають об'єктивний стан майна.

Як пояснив представник Відділу, внутрішній огляд та фотографування частини об'єктів оцінки не проводився внаслідок того, що керівництвом ПАТ «АвтоКраз» не було надано на це дозволу з посиланням на Закон України «Про державну таємницю», а саме: відсутність оформленого права громадянина на доступ до секретної інформації; разом з тим суб'єкт оціночної діяльності володів документами щодо об'єктів оцінки, які були надані йому замовником.

Скаржником не спростовано належними та допустимими доказами, що інформація про майно, яка передана оцінювачу та використовувалась ним при здійсненні оцінки, є недостатньою для проведення оцінки, відображена не в повному обсязі, спотворює стан майна на момент проведення оцінки, чи іншим чином впливає на об'єктивне визначення вартості майна.

Як розяснено у п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Керуючись ст.ст. 86, п. 1 ст.80, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Припинити провадження по скарзі в частині, що стосується виконавчих документів №917/1105/13, 917/1106/13, №917/1217/13, №917/1218/13.

В іншій частині - скаргу відхилити.

Суддя О.А. Киричук