ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа № 909/192/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Оштук Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», № 8484/12-3 від 07.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1799/17 від 18.04.2017 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2017 року

у справі № 909/192/17 (суддя Шкіндер П.А.),

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ,

про стягнення заборгованості в сумі 3785,70 грн., в т.ч. 2645,00 грн. - сума попередньої оплати, 217,11 грн. - штрафу, 484,04 грн. - пені, 346,50 грн. інфляційних втрат, 93,05 грн.- 3% річних та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2017 року, справу № 909/192/17 Господарського суду Івано-Франківської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», № 8484/12-3 від 07.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1799/17 від 18.04.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 10.05.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи)(а. с. 124-126).

У судовому засіданні, яке відбулося 10.05.2017 р., за участю представників обох сторін по справі, судом оголошено перерву до 07.06.2017 р. на 11 год. 20 хв., про що представники сторін були повідомлені особисто, під розписку (а. с. 152).

В судове засідання (07.06.2017 р.) представник апелянта/позивача не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи особисто під розписку (а. с. 152). У попередньому судовому засіданні був присутнім представник скаржника (ОСОБА_3 за довіреністю а.с. 145-146.), викладене в апеляційній скарзі підтримала в повному обсязі, надала усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, проти відзиву відповідача усно заперечила, у судовому засіданні представник наводила свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи.

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 127-132), апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 р. у справі № 909/192/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 5385,70 грн. заборгованості та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в повному обсязі.

Відповідач (СПД-ФО ОСОБА_2Д.) в судове засідання не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи особисто під розписку (а. с. 152). У попередньому судовому засіданні відповідачем було подано Відзив на апеляційну скаргу (вх. № ЛАГС 01-04/3053/17 від 05.05.2017 р.), проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі. Крім того, ФОП ОСОБА_2, в судовому засіданні, усно зазначив, що кошти, які позивач перераховував на рахунок відповідача ним не отримані у звязку з введенням тимчасової адміністрації по банку через який було позивачем перераховано кошти, які відповідачем не використані та не можуть бути використані так, як є заблоковані рахунки, відповідно до наведеного просив рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу апелянта - без задоволення.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи особисто під розписку (а. с. 152), однак не прибули в судове засідання з причин які суду не відомі, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду скарги по суті за відсутності представників сторін, виходячи з такого.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», № 8484/12-3 від 07.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1799/17 від 18.04.2017 р.) до провадження та в судовому засіданні 10.05.2017 р. за участю представників сторін судом оголошено перерву на 07.06.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені особисто під розписку (а. с. 152).

Однак, представник апелянта/позивача та відповідача у судове засідання не прибули.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників апелянта/позивача та відповідача бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

За наведених обставин, враховуючи те, що апелянт/позивач та відповідач належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи особисто під розписку (а. с. 152), колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника апелянта/позивача та відповідача за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 року у справі № 909/192/17 (суддя Шкіндер П.А.) у позові Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 5385,70 грн. заборгованості відмовлено (а. с. 115, 116-118).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, № 8484/12-3 від 07.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1799/17 від 18.04.2017 р.), просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 р. у справі № 909/192/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 5385,70 грн. заборгованості та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в повному обсязі (а. с. 127-132).

Апелянт вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи в зв'язку з тим, що суд першої інстанції не розглядав позовну заяву по суті та не дослідив докази, які надані позивачем на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві щодо спірних правовідносин, натомість, в порушення вимог ст.4-7 ГПК, так, як на думку апелянта, суд розглядав зовсім інші правовідносини, що склались між відповідачем та банком відповідача, які не були предметом спору і не мали ніякого відношення до розгляду справи по суті, тобто, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Так, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що застосовані судом при прийнятті зазначеного рішення норми матеріального та процесуального права не регулюють спірні (господарські) правовідносини і належать до сфери регулювання банківських правовідносин, які не є предметом спору та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, дані відносини між сторонами виникли на підставі усної угоди на постачання товару.

Також, апелянт покликається на ту обставину, що листом ПАТ «Банк Форум» (банк, в якому був відкритий рахунок Відповідача, на який Позивач перераховував кошти по господарському договору купівлі-продажу відповідно до наданого Відповідачем рахунку) від 06.07.2015 №8689, підтверджується тільки те, що 16.06.2014 НБУ прийняте рішення № 49 «Про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум», відтак, на думку скаржника, застосовані судом норми права щодо впровадження банками тимчасової адміністрації, про систему гарантування вкладів фізичних осіб та постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" не підлягають застосуванню в зазначеному спорі в зв'язку з тим, що спірні відносини регулюються іншими нормами матеріального права.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до рахунку №1/03 від 28.02.2014 р. позивач/апелянт перераховував гроші у сумі 2645,00 грн. відповідачу на р/р 0006 в ПАТ «БАНК ФОРУМ», зазначений у вищезгаданому рахунку, що підтверджується платіжними дорученнями, однак, станом на час звернення з позовною заявою до суду першої інстанції, оплачений товар відповідач не поставив та попередню оплату, яка внесена за товар не повернув, що підтверджується актом звірки розрахунків, у звязку з чим позивач змушений був надіслати на адресу відповідача претензію з вимогою погасити протягом семи днів після отримання вищезазначеної претензії заборгованість, проте така претензія залишена останнім без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищенаведене, апелянт зазначає, що суть позову полягала не у відносинах ФОП ОСОБА_2 з ПАТ «Банк Форум», як помилково визначив суд, а у тому, що Відповідач не виконав перед позивачем свої господарські зобов'язання, а гроші, перераховані йому як аванс за товар, позивачу не повернуті.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/позивач: Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (скорочене найменування ПАТ «Укртрансгаз) є юридичною особою, йому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи № 30019801, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 03062, м. Київ, Святошинський район, вул. Кулібіна, буд. 2А, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 82-86), відомістю з витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а. с. 87) та статутом товариства (а. с. 25-66).

Філія «Агрогаз» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» без права юридичної особи та здійснює частину функцій Товариства, що відповідає статутним цілям та завданням Товариства, що підтверджується п. 1.1.-1.2 Положенням про філію (а. с. 67-78), змінами та доповненнями до положення про філію (а. с. 79-80).

Відповідач: ОСОБА_2 є Субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою (Приватним підприємцем), ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: п. і. 79018, АДРЕСА_1, що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру.

З матеріалів справи вбачається, 02.02.2017 р. Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» через відділення поштового звязку подано на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області позовну заяву до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 3785,70 грн., з яких: 2645,00 грн. сума попередньої оплати, 217,11 грн. штраф, 484,04 грн. пеня, 346,50 грн. інфляційні втрати, 93,05 грн. 3% річних та стягнення судових витрат, яка зареєстрована місцевим господарським судом 10.02.2017 р. за вх. № 1761/17. Дану позовну заяву ухвалою суду першої інстанції від 13.02.2017 р. прийнято до розгляду.

Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, яке оскаржено апелянтом, вмотивовував його тим, що позивач звернувся до відповідача про стягнення коштів, які відповідачем не були отримані, у звязку з введенням тимчасової адміністрації банку, якому було перераховано обумовлену позивачем у позовній заяві суму, яку відповідач не може отримати та тим більше розпоряджатись. Крім того, судом також встановлено, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не було подано первинних документів, які підтверджують зобовязання відповідача перед позивачем, так як акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, а є лише бухгалтерським обліком операцій між сторонами у справі, що в сукупності слугувало підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Колегією суддів дослідивши наявні в матеріалах справи документи, які подані сторонами у справі, оцінивши їх в сукупності встановлено наступне.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги позивача/апелянта, звертаючись до місцевого господарського суду, скаржник/позивач вважає, що оскільки між сторонами у справі було досягнуто усну угоду на постачання товару та видано відповідачем рахунок № 1/03 від 28.02.2014 р. на оплату товару «кістепідтримувач крючок» в кількості 40 шт. за ціною 130,00 грн. за шт. на загальну суму 5200,00 гри. (а. с. 13), позивачем було перераховано відповідачу кошти в сумі 2645,00 грн., що підтверджується, платіжними дорученнями: № 2034 від 13.03.2014 р. на суму 850,00 грн; платіжне доручення № 2562 від 26.03.2014 р. на суму 895,00 грн.; платіжне доручення № 2618 від 27.03.2014 р. на суму 900,00 грн. (а. с. 14-15).

Слід зазначити, колегією суддів досліджуючи наявну в матеріалах справи копію рахунка № 1/03 від 28.02.2014 р. (а. с. 13) встановлено, що даний рахунок не містить чіткого підпису та печатки відповідача (ФОП ОСОБА_2 та головного бухгалтера).

У відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення на позов.

Також у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач/апелянт зазначає, що перерахувавши відповідачу кошти в сумі 2645,00 грн. на поставку товару, останній, товар не поставив, попередню оплату за товар не повернув, що підтверджує актом звірки розрахунків за період з 01.11.2014 по 01.11.2014 та зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем на загальну суму 2645,00 грн. (а. с. 16).

Враховуючи зазначене позивачем на адресу відповідача було скеровано претензію (вимога) № 1766/12-1 від 09.11.2015 р. з вимогою перерахувати на рахунок позивача заборгованість в сумі 2645,00 грн. (а. с. 18-19), яка надіслана на адресу відповідача 12.11.2015 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 20).

06.01.2015 р. позивачем на адресу відповідача було скеровано повторну претензію № 8/12-2 з вимогою перерахувати на рахунок позивача заборгованість в сумі 2645,00 грн. (а. с. 21-22, 23-24).

Відповідачем вищезазначені претензії позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Вищенаведені обставини слугували підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3785,70 грн., з яких: 2645,00 грн. - сума попередньої оплати, 217,11 грн. - штраф, 484,04 грн. - пеня, 346,50 грн. - інфляційні втрати, 93,05 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Цивільні права та обовязки виникають ,зокрема, з договорів.

Статтею 181 ГК України передбачено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, позивачем відповідно до рахунку № 1/03 від 28.02.2014 р. було перераховано на рахунок відповідача кошти в сумі 2645,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 2034 від 13.03.2014 р. на суму 850,00 грн.; платіжне доручення № 2562 від 26.03.2014 р. на суму 895,00 грн.; платіжне доручення № 2618 від 27.03.2014 р. на суму 900,00 грн.

Відповідач товар не поставив, попередню оплату за товар не повернув, що підтверджується актом звірки розрахунків, відповідно до якого станом на 01 листопада 2014 року за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем на загальну суму 2645,00 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом з чим погоджується колегія суддів, вiдповiдно до приписiв чинного законодавства України акт звiрки розрахунків між сторонами є документом, за яким пiдприємства звiряють бухгалтерський облiк операцiй, а наявнiсть чи вiдсутнiсть будь-яких зобовязань сторiн пiдтверджується первинними документами (договором, розрахунками, тощо).

Вiдповiдно акт звiрки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу. Первиннi документи повиннi мiстити дату здiйснення господарської операцiї, суму платежу або суму на яку проведено залiк, iншi реквiзити. Саме такi первиннi документи, а не складенi на їх пiдставi акти звiрки взаємних розрахункiв, виступають належними доказами у пiдтвердження проведення тiєї чи iншої господарської операцiї, здiйснення тих чи iнших дiй, виконання цивiльних прав та обовязкiв.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати за товар, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. У розумінні приписів наведеної норми умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця.

Законодавство не визначає форму пред'явлення такої вимоги покупця, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі у формі позову, що і було зроблено.

Як встановлено місцевим господарським судом позивач перерахував кошти відповідачу на розрахунковий рахунок в ПАТ «Банк Форум», зазначений у рахунку, платіжними дорученнями від 13.03.2014 р., від 26.03.2014 р. від 27.03.2014 р.

Однак, 13.03.2014 р. постановою Правління НБУ № 135 Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим 14.03.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 14 про початок виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14.03.2014 р.

З постанови Правління НБУ від 13.06.2014 № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Форум» вбачається, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.06.2014 № 49 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: (http://www.fg.gov.ua) та в розумінні ст. 35 ГПК України є загальновідомою та загальнодоступною.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку, як юридичної особи, відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

У відповідності до ч. 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Пунктом 5 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Юридичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань, є кредиторами банку у визначенні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Задоволення таких вимог кредиторів банку здійснюється у черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації і продажу майна банку.

Відповідно до вищенаведеного місцевим судом встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на час спірних правовідносин банк ПАТ «Банк Форум» перебував у стані тимчасової адміністрації, а потім - в стані ліквідації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відтак, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, передбачені в спеціальному законі.

Таким чином, згідно з положеннями п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час запровадження Тимчасової адміністрації в банку, а саме з 14.03.2014 року відповідач не міг розпоряджатися грошовими коштами, які надійшли на його рахунок, що був відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум», так як було введено процедуру виведення Фондом банку з ринку.

Крім того, відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» під час процедури ліквідації банку суд виходить із вимог статей 601 - 602 ЦК України, статей 92 - 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та врахував, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Таким чином, ПАТ «Банк Форум» не має права здійснити перерахування грошових коштів відповідачу у спосіб або в іншому порядку, ніж у порядку задоволення вимог кредиторів, що визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо тверджень апелянта/позивача, які зазначені в апеляційній скарзі, що платіжним дорученням № 2034 від 13.03.2014 року в сумі 850,00 грн. було перераховано відповідачу кошти до запровадження в ПАТ «Банк Форум» тимчасової адміністрації, у звязку з чим останній повинен виконати свої зобов'язання, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження та положення щодо порядку задоволення вимог кредиторів банку при тимчасовій адміністрації є імперативними і застосовуються навіть за умови подання платіжного документа до введення тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим суд не бере до уваги посилання позивача в тій частині.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач у справі є кредитором банку, на якого розповсюджується обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та у зв'язку з цим дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог у даній справі про зобов'язання відповідача повернути передоплату в зазначеній позивачем сумі під час запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Також з матеріалів справи вбачається, а саме: з позовної заяви, що позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано до стягнення з відповідача три проценти річних в сумі 93,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 346,50 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що такі нарахування (3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України) є помилковим, оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати, перерахованої за рахунком, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні приписів наведеної норми.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7% штрафу, керуючись ст. 231 ГК України та пеню в сумі 484,04 грн., які також є помилковими виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 231ГК України зазначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, враховуючи, що між сторонами існував усний договір штрафні санкції не застосовуються.

Крім того, слід зазначити, що наявний в матеріалах справи рахунок № 1/03 був виставлений для оплати 28.02.2014 року, тобто протягом тривалого часу позивач зволікав з оплатою рахунку, кошти перевів 13.03.2014 року, а ризики підприємницької діяльності покладаються на обидві сторони процесу. За таких обставин позивач не довів наявність вини відповідача у даних правовідносинах, отже відсутні підстави для повернення попередньої оплати.

Отже, враховуючи, що позивач перевів кошти на рахунок відповідача у банківську установу, яка знаходиться в стані ліквідації, а відповідно до виписки ПАТ «Банк Форум» від 03.03.2017 року (а. с. 104-105), кошти знаходяться на рахунку банку і відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач не може ними розпоряджатись, відтак місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо тверджень апелянта, що застосовані судом при прийнятті зазначеного рішення норми матеріального та процесуального права не регулюють спірні (господарські) правовідносини і належать до сфери регулювання банківських правовідносин, які не є предметом спору та не можуть бути прийняті до уваги, колегією суддів апеляційної станції до уваги не приймаються, оскільки такі спростовуються матеріалами даної справи та вищенаведеним у цій постанові.

Інші доводи апелянта/позивача, які викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення на позов.

Виходячи із приписів ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оглянувши та дослідивши всі обставини даної справи, оцінивши їх в сукупності, колегія суду встановила, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 р. по справі № 909/192/17 є обґрунтованим, ухвалене на підставі повного зясуванням обставин, що мають значення для справи, твердженнями апелянта, які викладені в апеляційній скарзі рішення місцевого суду не спростовують, відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеного судового рішення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 року у справі № 909/192/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

07.06.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 12.06.2017 р.