ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа № 911/813/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО РЕКОРДС»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 50842,60 грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО РЕКОРДС»

про стягнення 50005,96 грн.

секретар судового засідання: Діхтярук Є.А.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.04.2017 р.);

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 07.04.2017 р.);

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО РЕКОРДС» (далі - ТОВ «АВТО РЕКОРДС», позивач за первісним позовом) звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач за первісним позовом) про стягнення 49717,15 грн. заборгованості за Партнерською угодою (договором про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р.

Первісні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що на підставі укладеної між сторонами Партнерської угоди (договору про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р. у кожного з контрагентів виникали зустрічні грошові зобов'язання. Станом на 17.11.2016 р. у ФОП ОСОБА_1 виникло перед позивачем непогашене грошове зобов'язання в розмірі 63904,55 грн., яке складалося з витрат на утримання підзвітних салонів продажу (комунальні платежі, газо-, тепло-, електро-, водопостачання та водовідведення, телефонний зв'язок, інтернет, телекомунікаційні послуги та ін.), частини витрат з оренди (суборенди) нежитлових приміщень, в яких розміщуються підзвітні салони продажу, в розмірі 2642,91 грн., та з відшкодування повернення винагороди у зв'язку з достроковим розірванням договорів фінансового лізингу програми «Лізинг» за ініціативою клієнта в розмірі 61261,64 грн.

Поряд з цим, і у первісного позивача виникло перед ФОП ОСОБА_1 непогашене грошове зобов'язання у вигляді винагороди бізнес-партнера за кожний укладений у звітному місяці договір з клієнтами по програмах «Лізинг» в підзвітних йому салонах продажу та/або винагороди за передачу предмета лізингу клієнту програми «Лізинг» в розмірі 14809,25 грн.

17.11.2016 р. відповідач за первісним позовом подала позивачу за первісним позовом заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просила зарахувати зустрічні однорідні вимоги по Партнерській угоді (договору про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р. у розмірі 14809,25 грн., і сторони склали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1/10 від 17.11.2016 р., відповідно до якого зобов'язання первісного позивача у вигляді заборгованості на суму 14809,25 грн. було визнано таким, що припинено в повному обсязі, а зобов'язання відповідача за первісним позовом у вигляді заборгованості на суму 63904,55 грн. було визнано таким, що припинено частково, і заборгованість відповідача перед позивачем після зарахування залишилася у розмірі 49095,30 грн.

У зв'язку з несплатою на вимогу позивача за первісним позовом зазначеної суми, ТОВ «АВТО РЕКОРДС» просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 49045,30 грн. заборгованості за Партнерською угодою (договором про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р., 490,45 грн. інфляційних нарахувань та 181,40 грн. трьох відсотків річних, а також витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.03.2017 р. за вказаним позовом було порушено провадження у даній справі № 911/813/17 і розгляд справи призначено на 10.04.2017 р.

07.04.2017 р. до господарського суду Київської області, до початку розгляду справи № 911/813/17 по суті, надійшла зустрічна позовна заява б/н від 04.04.2017 р. (вх. № 7404/17 від 07.04.2017 р.) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО РЕКОРДС» (далі - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 50005,96 грн. заборгованості за Партнерською угодою (договором про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.04.2017 р. вказаний зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом у даній справі.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п. 6.5 договору сторони передбачили, що з винагороди бізнес-партнера (ФОП ОСОБА_1.) можуть бути утримані суми, які відшкодовують частину вартості оренди та комунальних послуг по підзвітних салонах продажу, а також у випадку повернення коштів клієнтам відраховується сума, сплачена бізнес-партнеру за таку угоду.

Як зазначає зустрічний позивач, суми вирахувань з винагороди бізнес-партнера самостійно розраховувались ТОВ «АВТО РЕКОРДС» та усно повідомлялись позивачу за зустрічним позовом. Також зустрічний відповідач усно повідомляв позивача про факти повернення коштів клієнтам, договори фінансового лізингу з якими було укладено в підзвітних зустрічному позивачу салонах продажу, у зв'язку з чим сторонами було укладено акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.01.2016 р., 10.02.2016 р., 07.04.2016 р., 10.05.2016 р., 10.07.2016 р., 10.08.2016 р., 17.11.2016р.

Підприємець наголошує на тому, що вказані акти були підписані нею з наступних причин: відповідач усно повідомив позивача про необхідність проведення зарахування витрат на утримання підзвітних салонів продажу; відповідач усно повідомив позивача про наявність конфліктних ситуацій з клієнтами, що уклали договори фінансового лізингу у підзвітних позивачу салонах продажу та про існування факту повного повернення грошових коштів таким клієнтам; договором чітко передбачено можливість здійснення зазначених відрахувань з винагороди бізнес-партнера. Водночас, позивач за зустрічним позовом не погоджується з сумами, які, за інформацією відповідача за зустрічним позовом, підлягають утриманню з винагороди через повернення коштів клієнтам, договори фінансового лізингу з якими були укладені в підзвітних зустрічному позивачу салонах продажу.

Так, на початку липня 2016 року відповідач за зустрічним позовом усно повідомив ФОП ОСОБА_1 про факт повернення грошових коштів клієнтам, з якими було укладено договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р. та № 000147 від 29.04.2016 р. у підзвітних салонах продажу, без надання будь-яких підтверджуючих документів. Розмір винагороди зустрічного позивача за укладені в підзвітних їй салонах продажу договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р. та № 000147 від 29.04.2016 р. склав 99101,26 грн. Водночас, за період з червня по жовтень 2016 року включно в підзвітних ФОП ОСОБА_1 салонах продажу було укладено 6 договорів фінансового лізингу, загальна вартість предметів лізингу за якими становить 2733790,00 грн., що, в свою чергу, передбачає винагороду бізнес-партнера в розмірі 68344,75 грн., з яких ТОВ «АВТО РЕКОРДС» 16.11.2016 р. було сплачено позивачу за зустрічним позовом 10000,00 грн., а решту суми було утримано з її винагороди через повернення коштів клієнтам.

У подальшому ФОП ОСОБА_1 стало відомо, що клієнтам, з якими було укладено договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р. та № 000147 від 29.04.2016 р., кошти товариством не повертались. При цьому відповідач за зустрічним позовом не надав документів, які підтверджують обставини, відповідно до яких з винагороди ФОП ОСОБА_1 здійснюється вирахування коштів, а саме - документів, які підтверджують факт повернення фірмою платежів клієнтам, які уклали договори фінансового лізингу в підзвітних ФОП ОСОБА_1 салонах продажу; сум повернення; доказів виникнення конфліктних ситуацій з такими клієнтами.

Відтак, зустрічний позивач вважає, що відповідач не мав жодних конфліктних ситуацій з клієнтами, з якими було укладено договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р. та № 000147 від 29.04.2016 р., а отже акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.05.2016 р., 10.07.2016 р., 10.08.2016 р., 17.11.2016 р. були підписані ФОП ОСОБА_1 під впливом обману, оскільки товариство повідомило їй неправдиві відомості щодо повернення коштів.

Наведене спричинило безпідставне утримання з винагороди позивача за зустрічним позовом грошових коштів на загальну суму 50005,96 грн., у зв'язку з чим ФОП ОСОБА_1 на підставі приписів ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути з ТОВ «АВТО РЕКОРДС» 50005,96 грн. безпідставно утриманих коштів.

Розгляд справи відкладався.

10.04.2017 р. до господарського суду Київської області відповідачем за первісним позовом було подано клопотання б/н від 10.04.2017 р. (вх. № 7639/17 від 10.04.2017 р.) про витребування доказів, за змістом якого ФОП ОСОБА_1 просить суд витребувати у ТОВ «АВТО РЕКОРДС» належні та допустимі докази, які підтверджують наступні обставини: 1) факт повернення ТОВ «АВТО РЕКОРДС» платежів клієнтам, які уклали договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р., № 000147 від 29.04.2016 р. в підзвітних ФОП ОСОБА_1 салонах продажу, 2) суми повернення ТОВ «АВТО РЕКОРДС» платежів клієнтам, які уклали договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р., № 000147 від 29.04.2016 р. в підзвітних ФОП ОСОБА_1 салонах продажу, 3) докази виникнення конфліктих ситуацій з клієнтами, які уклали договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р., № 000147 від 29.04.2016 р. в підзвітних ФОП ОСОБА_1 салонах продажу, 4) інформацію про те, яких негативних наслідків бажало запобігти ТОВ «АВТО РЕКОРДС» при здійсненні повернення платежів клієнтам, які уклали договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р., № 000147 від 29.04.2016 р. в підзвітних ФОП ОСОБА_1 салонах продажу.

Клопотання ФОП ОСОБА_1 про витребування доказів залишене судом без задоволення з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Позивачем за зустрічним позовом не дотримано наведених вимог процесуального закону, оскільки подане ним клопотання про витребування доказів не містить посилання на докази неможливості самостійного отримання таких доказів, а також на обставини, що перешкоджають їх наданню. Зокрема, заявником до клопотання не додано доказів звернення до ТОВ «АВТО РЕКОРДС» за отриманням витребовуваних доказів та, відповідно, доказів відмови товариства у їх наданні.

10.04.2017 р. до господарського суду Київської області позивачем за первісним позовом було подано клопотання б/н від 10.04.2017 р. (вх. № 7640/17 від 10.04.2017 р.) про долучення до матеріалів справи копії статуту та копії довіреності представника.

13.05.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив б/н від 11.05.2017 р. (вх. № 9461/17 від 13.05.2017 р.) на зустрічну позовну заяву, за змістом якої ТОВ «АВТО РЕКОРДС» проти зустрічного позову заперечує.

13.05.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшла заява б/н від 11.05.2017 р. (вх. № 9462/17 від 13.05.2017 р.) про збільшення розміру позовних вимог, за змістом якої ТОВ «АВТО РЕКОРДС» просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 49045,30 грн. основного боргу, 1382,10 грн. інфляційних втрат, 415,20 грн. трьох відсотків річних та судові витрати покласти на відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

За вказаних обставин подальший розгляд первісних позовних вимог здійснюється судом в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.05.2017 р.

18.05.2017 р. до господарського суду Київської області позивачем за зустрічним позовом були подані додаткові пояснення б/н від 17.05.2017 р. (вх. № 10041/17 від 18.05.2017 р.) до зустрічної позовної заяви.

18.05.2017 р. до господарського суду Київської області представником ФОП ОСОБА_1 було подано клопотання б/н від 18.05.2017 р. (вх. № 10040/17 від 18.05.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів, яке було задоволено судом ухвалою від 18.05.2017 р.

25.05.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення б/н від 23.05.2017 р. (вх. № 10676/17 від 25.05.2017 р.)

У судових засіданнях 10.04.2017 р., 18.05.2017 р. та 01.06.2017 р. представник ТОВ «АВТО РЕКОРДС» первісні позовні вимоги підтримувала, проти зустрічних позовних вимог заперечувала; представник ФОП ОСОБА_1 проти первісного позову заперечував, зустрічні позовні вимоги підтримував.

У судовому засіданні 01.06.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

02.11.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО РЕКОРДС» (фірма) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (бізнес-партнер) було укладено Партнерську угоду (договір про надання послуг) № 4 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого предметом даного договору є врегулювання відносин між фірмою та бізнес-партнером, комерційна діяльність якого буде направлена на надання послуг з відкриття, облаштування та утримання салонів продажу, а також на організацію надання консультаційних послуг з залучення нових клієнтів до програми «Лізинг», надання консультацій діючим клієнтам та послуг з видачі предмета лізингу клієнтам програми. Для цього бізнес-партнер зобов'язується за завданням фірми належним чином виконувати дії, передбачені цим договором.

Згідно з умовами договору салон продажу - це пункт, в якому здійснюється консультація та підписання угод (договорів фінансового лізингу) по програмі «Лізинг» менеджерами фірми. Лізингодавцем за договорами фінансового лізингу, що укладаються в салонах продажу, є ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ», яким з фірмою укладено договір доручення щодо співпраці та виконання всіх необхідних дій з пошуку, консультування потенційних клієнтів, укладання договорів фінансового лізингу з клієнтами, що виявили бажання отримати транспортний засіб у лізинг.

Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_1 як бізнес-партнер взяла на себе зобов'язання з відкриття та утримання салонів продажу, їх облаштування та забезпечення необхідною технікою і витратними матеріалами, з пошуку та відбору кандидатів на посади менеджерів з надання консультаційних послуг, здійснення контролю за роботою менеджерів, з виконання всіх необхідних дій по пошуку та передачі предмета лізингу клієнтам, які виконали власні зобов'язання за договорами фінансового лізингу, що були укладені в підзвітних бізнес-партнеру салонах продажу. Повний перелік зобов'язань бізнес-партнера визначений п.п. 3.1.1 - 3.1.29 договору.

Відповідно до п. 6.1 договору, за виконання своїх обов'язків, визначених у даному договорі, бізнес-партнер отримує винагороду відповідно до умов даного розділу. Остаточний розмір винагороди визначається на підставі актів виконаних робіт, підписаних між бізнес-партнером та фірмою.

Факт надання ФОП ОСОБА_1 передбачених договором послуг підтверджується актами приймання виконаних робіт від 04.12.2015 р., 04.01.2016 р., 04.02.2016р., 04.03.2016 р., 04.04.2016 р., 10.05.2016 р., 05.07.2016 р., 05.08.2016 р., 05.11.2016 р. і сторонами у справі не заперечується.

Відповідно до п. 4.3 договору, за домовленістю сторін бізнес-партнер щомісячно зобов'язаний відшкодувати фірмі частину витрат з оренди (суборенди) приміщень, в яких розміщуються підзвітні салони продажу. Розмір відшкодування (в процентному співвідношенні) вказаний в додатку № 1, що є невід'ємною частиною даної угоди, по кожному з підзвітних салонів продажу окремо. Розмір відшкодування може бути переглянутий сторонами в будь-який час. За домовленістю сторін фірма може утримувати суми з відшкодування частини витрат з орендної (суборендної) плати з винагороди бізнес-партнера. У випадку, коли щомісячна винагорода бізнес-партнера не покриває суму, що підлягає відшкодуванню, бізнес-партнер зобов'язаний здійснити оплату такого відшкодування на протязі 5-ти календарних днів з дня отримання від фірми відповідного рахунку на оплату.

Згідно з умовами п. 4.4 договору інші витрати на утримання підзвітних салонів продажу (комунальні платежі, газо-, тепло-, електро-, водопостачання та водовідведення, телефонний зв'язок, інтернет та ін.) сплачуються бізнес-партнером самостійно в повному обсязі, або підлягають відшкодуванню фірмі зі сторони бізнес-партнера.

Поряд з цим, сторони передбачили у п. 6.5 договору, що при виникненні конфліктних ситуацій з клієнтом, що підписав угоду в салоні, підзвітному бізнес-партнеру, та у випадку, якщо фірма була змушена повернути сплачену таким клієнтам винагороду/комісію за організацію, з метою запобігання можливих негативних наслідків, з винагороди бізнес-партнера відраховується сума, сплачена фірмою бізнес-партнеру за таку угоду. Зазначене відрахування здійснюється з сум наступних винагород.

З огляду на викладене слідує, що за умовами договору з винагороди бізнес-партнера можуть бути утримані суми, які відшкодовують частину вартості оренди та комунальних послуг по підзвітних салонах продажу, а також у випадку повернення коштів клієнтам відраховується сума, сплачена бізнес-партнеру за таку угоду.

Також з матеріалів справи вбачається, що 02.11.2015 р. між ТОВ «АВТО РЕКОРДС» (повірений) та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» (довіритель) було укладено договір доручення № 1, згідно з п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, довіритель доручає, а повірений зобов'язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя вчинити певні дії, визначені у п. 1.2 цього договору. Згідно з п. 1.2 договору деталізований зміст доручення (перелік юридичних дій), порядок його виконання та інші спеціальні вказівки містяться у додатку № 1 до цього договору. Зокрема, повірений зобов'язується проводити пошук клієнтів, які зацікавлені в придбанні товарів високої вартості за договорами фінансового лізингу, надавати консультації потенційним клієнтам щодо змісту договорів лізингу, укладати від імені довірителя договори фінансового лізингу з третіми особами та ін.

Таким чином, у відносинах з ФОП ОСОБА_1 за Партнерською угодою № 4 ТОВ «АВТО РЕКОРДС» діяло як повірений лізингодавця ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ».

31 березня 2016 р. за участю ТОВ «АВТО РЕКОРДС» у підзвітному ФОП ОСОБА_1 салоні продажу було укладено, зокрема, договір фінансового лізингу № 000177. Винагорода повіреного за укладення даного договору склала 50002,50 грн., що підтверджується звітом про виконання робіт згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 березня 2016 р. по 31 березня 2016 р. включно та актом № 3 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 березня 2016 р. по 31 березня 2016 р. включно, складеними ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та ТОВ «АВТО РЕКОРДС».

29 квітня 2016 р. за участю ТОВ «АВТО РЕКОРДС» у підзвітному ФОП ОСОБА_1 салоні продажу було укладено, зокрема, договір фінансового лізингу № 000146 та договір фінансового лізингу № 000147. Винагорода повіреного за укладення договору № 000146 склала 77600,00 грн., а за укладення договору № 000147 - 70600,00 грн., що підтверджується звітом про виконання робіт згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 квітня 2016 р. по 30 квітня 2016 р. включно та актом № 4 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 квітня 2016 р. по 30 квітня 2016 р. включно, складеними ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та ТОВ «АВТО РЕКОРДС».

Згідно з п. 5.3 договору доручення № 1 довіритель (ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ») має право утримувати із винагороди повіреного (ТОВ «АВТО РЕКОРДС») суми винагороди, які були сплачені та або/нараховані до сплати, в разі розірвання договору лізингу з фізичною чи юридичною особою, якщо такій особі (за умовами договору чи додаткових угод) повертаються кошти сплачені на виконання його умов. Сторони погодили, що довіритель повідомляє повіреного про таке розірвання зручним для довірителя шляхом. Підтверджуючі документи про розірвання договору та повернення коштів на вимогу повіреного надаються довірителем на протязі 5-ти робочих днів з моменту отримання вимоги. Сторони погодили, що всі випадки утримання винагороди відповідно до даного пункту відображаються в актах приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

Як зазначає позивач за первісним позовом, ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» повідомило ТОВ «АВТО РЕКОРДС» про те, що кошти, сплачені фізичними особами на виконання умов договорів фінансового лізингу № 000146 від 29 квітня 2016 р., № 000147 від 29 квітня 2016 р. та № 000177 від 31 березня 2016 р., були повернуті відповідним особам (копії платіжних доручень долучені до матеріалів справи), а тому винагорода, отримана ТОВ «АВТО РЕКОРДС» за участь в укладенні вказаних договорів, також має бути повернута. Загальна сума, яка підлягала поверненню за даними договорами, склала 198202,50 грн. Частина даної заборгованості в розмірі 128767,41 грн. була покрита ТОВ «АВТО РЕКОРДС» за рахунок неотриманої винагороди за укладення договорів фінансового лізингу та видачу автомобілів за червень 2016 року. Однак, оскільки за період з 01 червня 2016 р. по 30 червня 2016 р. за участю ТОВ «АВТО РЕКОРДС» було укладено вісім договорів фінансового лізингу та видано два автомобілі, в результаті чого винагорода ТОВ «АВТО РЕКОРДС» склала 128767,41 грн., а відрахування за договорами № 000146 від 29 квітня 2016 р., № 000147 від 29 квітня 2016 р. та № 000177 від 31 березня 2016 р. складало, як зазначалося вище, 198202,50 грн., то станом на 01 липня 2016 р. у ТОВ «АВТО РЕКОРДС» виникла заборгованість перед ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на суму 69435,09 грн., що підтверджується звітом про виконання робіт згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 червня 2016 р. по 30 червня 2016 р. включно та актом № 6 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 червня 2016 р. по 30 червня 2016 р. включно, складеними ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та ТОВ «АВТО РЕКОРДС».

Зазначена вище заборгованість була утримана із винагороди ТОВ «АВТО РЕКОРДС», яка була нарахована до сплати за участь у укладенні договорів фінансового лізингу за період з 01 липня 2016 р. по 31 липня 2016 р. включно, що підтверджується звітом про виконання робіт згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 липня 2016 р. по 31 липня 2016 р. включно та актом № 7 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг згідно договору доручення № 1 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 липня 2016 р. по 31 липня 2016 р. включно, складеними ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та ТОВ «АВТО РЕКОРДС».

Таким чином, винагорода ТОВ «АВТО РЕКОРДС» за участь у укладенні договорів фінансового лізингу № 000146 від 29 квітня 2016 р., № 000147 від 29 квітня 2016 р. та № 000177 від 31 березня 2016 р. була повернута ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» в повному обсязі, оскільки грошові кошти, сплачені фізичними особами за вказаними договорами на користь ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ», були повернуті відповідним фізичним особам.

У зв'язку з наведеним та на підставі п. 6.5 Партнерської угоди (договору про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р., укладеної між ТОВ «АВТО РЕКОРДС» та ФОП ОСОБА_1, з винагороди ФОП ОСОБА_1 було вирахувано отримані нею кошти за укладення договорів № 000146 від 29 квітня 2016 р., № 000147 від 29 квітня 2016 р. та № 000177 від 31 березня 2016 р.

Матеріали справи свідчать про те, що 04 квітня 2016 р. ФОП ОСОБА_1 подала ТОВ «АВТО РЕКОРДС» реєстр укладених договорів по програмі «Лізинг» і виданих предметів лізингу за період з 01 березня 2016 р. по 31 березня 2016 р. № 5, серед яких містився договір фінансового лізингу № 000177 від 31 березня 2016 р. Відповідно до акту наданих послуг № 5/1 згідно Партнерської угоди (договору про надання послуг) № 4 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 березня 2016 р. по 31 березня 2016 р., складеного на підставі реєстру укладених договорів по програмі «Лізинг» і виданих предметів лізингу № 5 від 04 квітня 2016 р., винагорода за укладені у березні 2016 р. договори по програмі «Лізинг» була визначена сторонами у розмірі 2,5 % від вартості предмета лізингу, зазначеного в договорі лізингу. Загальний розмір винагороди за всі укладені ФОП ОСОБА_1 у березні 2016 р. договори фінансового лізингу становив 82129,85 грн. та складався з винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000144 від 10 березня 2016 р. у розмірі 46474,37 грн., винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 00046 від 20 березня 2016 р. у розмірі 10654,22 грн. та винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000177 від 31 березня 2016 р. у розмірі 25001,26 грн.

10 травня 2016 р. ФОП ОСОБА_1 подала ТОВ «АВТО РЕКОРДС» реєстр укладених договорів по програмі «Лізинг» і виданих предметів лізингу за період з 01 квітня 2016 р. по 30 квітня 2016 р. № 6, серед яких містилися договори фінансового лізингу № 000146 від 29 квітня 2016 р. та № 000147 від 29 квітня 2016 р. Відповідно до акту наданих послуг № 6/1 згідно Партнерської угоди (договору про надання послуг) № 4 від 02 листопада 2015 р. за період з 01 квітня 2016 р. по 30 квітня 2016 р., складеного на підставі реєстру укладених договорів по програмі «Лізинг» і виданих предметів лізингу № 6 від 10 травня 2016 р., винагорода за укладені у квітні 2016 р. договори по програмі «Лізинг» була визначена сторонами у розмірі 2,5 % від вартості предмета лізингу, зазначеного в договорі лізингу. Загальний розмір винагороди за всі укладені ФОП ОСОБА_1 в квітні 2016 р. договори фінансового лізингу становив 107942,50 грн. та складався з винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000178 від 09 квітня 2016 р. у розмірі 3637,50 грн., винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000148 від 07 квітня 2016 р. у розмірі 15125,00 грн., винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000141 від 15 квітня 2016 р. у розмірі 5925,00 грн., винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000231 від 26 квітня 2016 р. у розмірі 9155,00 грн., винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000146 від 29 квітня 2016 р. у розмірі 38800,00 грн. та винагороди за укладення договору фінансового лізингу № 000147 від 29 квітня 2016 р. у розмірі 35300,00 грн.

Загальна сума винагороди ФОП ОСОБА_1 за укладення договорів фінансового лізингу № 000177 від 31 березня 2016 р., № 000146 від 29 квітня 2016 р. та № 000147 від 29 квітня 2016 р. склала 99101,25 грн.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Оскільки в червні 2016 року договори фінансового лізингу № 000177 від 31 березня 2016 р., № 000146 від 29 квітня 2016 р. та № 000147 від 29 квітня 2016 р. були розірвані, а сплачені за даними договорами гроші були повернуті клієнтам, у ФОП ОСОБА_1 згідно умов Партнерської угоди № 4, у тому числі - пункту 6.5, виникло перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» грошове зобов'язання в розмірі 102536,25 грн., яке складалося з витрат на утримання підзвітних салонів продажу та частини витрат з оренди (суборенди) нежитлових приміщень, в яких розміщуються підзвітні салони продажу, у розмірі 3435,00 грн. та з повернення винагороди у зв'язку з достроковим розірванням договорів фінансового лізингу програми «Лізинг» за ініціативою клієнта в розмірі 99101,25 грн.

Поряд з цим, у ТОВ «АВТО РЕКОРДС» виникло грошове зобов'язання перед ФОП ОСОБА_1 у розмірі 9535,50 грн. у вигляді винагороди за укладення договорів фінансового лізингу у червні 2016 р.

Судом встановлено, що 10 липня 2016 р. ФОП ОСОБА_1 подала ТОВ «АВТО РЕКОРДС» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просила зарахувати зустрічні однорідні вимоги по Партнерській угоді (договору про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р. у розмірі 9535,50 грн.

10 липня 2016 р. ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «АВТО РЕКОРДС» склали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1/8, відповідно до якого зобов'язання ТОВ «АВТО РЕКОРДС» у вигляді заборгованості на суму 9535,50 грн. було визнано таким, що припинено в повному обсязі, а зобов'язання ФОП ОСОБА_1 у вигляді заборгованості на суму 102536,25 грн. було визнано таким, що припинено частково, і заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» після зарахування залишилася у розмірі 93000,75 грн.

Станом на 10 серпня 2016 р. у ФОП ОСОБА_1 виникло перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» грошове зобов'язання в розмірі 95261,64 грн., яке складалося з витрат на утримання підзвітних салонів продажу та частини витрат з оренди (суборенди) нежитлових приміщень, в яких розміщуються підзвітні салони продажу, у розмірі 2260,89 грн. та з повернення винагороди у зв'язку з достроковим розірванням договорів фінансового лізингу програми «Лізинг» за ініціативою клієнта в розмірі 93000,75 грн., про яке йшлося вище, а у ТОВ «АВТО РЕКОРДС» виникло, в свою чергу, грошове зобов'язання перед ФОП ОСОБА_1 у розмірі 34000,00 грн. винагороди за укладення договорів фінансового лізингу у липні 2016 року.

10 серпня 2016 р. ФОП ОСОБА_1 подала ТОВ «АВТО РЕКОРДС» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просила зарахувати зустрічні однорідні вимоги по Партнерській угоді (договору про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р. у розмірі 34000,00 грн.

10 серпня 2016 р. ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «АВТО РЕКОРДС» склали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1/8, відповідно до якого зобов'язання ТОВ «АВТО РЕКОРДС» у вигляді заборгованості на суму 34000,00 грн. було визнано таким, що припинено в повному обсязі, зобов'язання ФОП ОСОБА_1 у вигляді заборгованості на суму 95261,64 грн. було визнано таким, що припинено частково, і заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» після зарахування залишилася у розмірі 61261,64 грн.

Станом на 17 листопада 2016 р. у ФОП ОСОБА_1 виникло перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» грошове зобов'язання в розмірі 63904,55 грн., яке складалося з витрат на утримання підзвітних салонів продажу та частини витрат з оренди (суборенди) нежитлових приміщень, в яких розміщуються підзвітні салони продажу, у розмірі 2642,91 грн. та з повернення винагороди у зв'язку з достроковим розірванням договорів фінансового лізингу програми «Лізинг» за ініціативою клієнта в розмірі 61261,64 грн., а у ТОВ «АВТО РЕКОРДС» виникло, в свою чергу, грошове зобов'язання перед ФОП ОСОБА_1 у розмірі 14809,25 грн. винагороди за укладення договорів фінансового лізингу у жовтні 2016 року.

17 листопада 2016 р. ФОП ОСОБА_1 подала ТОВ «АВТО РЕКОРДС» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просила зарахувати зустрічні однорідні вимоги по Партнерській угоді (договору про надання послуг) № 4 від 02.11.2015 р. у розмірі 14809,25 грн.

17 листопада 2016 р. ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «АВТО РЕКОРДС» склали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1/10, відповідно до якого зобов'язання ТОВ «АВТО РЕКОРДС» у вигляді заборгованості на суму 14809,25 грн. було визнано таким, що припинено в повному обсязі, зобов'язання ФОП ОСОБА_1 у вигляді заборгованості на суму 63904,55 грн. було визнано таким, що припинено частково, заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» після зарахування залишилася у розмірі 49095,30 грн.

ТОВ «АВТО РЕКОРДС» зверталось до ФОП ОСОБА_1 з вимогою б/н від 17.01.2017 р. про погашення зазначеної заборгованості, яку відповідачем за первісним позовом було відхилено листом б/н від 25.01.2017 р.

Оскільки вказані кошти сплачені ФОП ОСОБА_1 не були, ТОВ «АВТО РЕКОРДС» і звернулось до суду з первісним позовом у даній справі.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем за первісним позовом доказів сплати заборгованості за Партнерською угодою № 4 до матеріалів справи не надано. Натомість, заперечуючи проти обґрунтованості здійснення відрахувань з винагороди бізнес-партнера, ФОП ОСОБА_1 посилалася на те, що з метою здійснення зазначених відрахувань її повідомляли про необхідність укладання акту зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки його наявність давала змогу товариству належним чином відобразити такі операції в бухгалтерському обліку; що суми вирахувань з винагороди бізнес-партнера самостійно розраховувались фірмою та усно повідомлялись бізнес-партнеру, оскільки платежі по оренді та комунальним послугам здійснювались фірмою напряму без участі підприємця; що ТОВ «АВТО РЕКОРДС» усно повідомляло ФОП ОСОБА_1 про факти повернення коштів клієнтам, договори фінансового лізингу з якими було укладено в підзвітних останній салонах продажу.

Підприємець наголошувала, що вона не має претензій щодо коштів, які були вирахувані з її винагороди в якості компенсації витрат з оренди підзвітних салонів продажу, але не погоджується з сумами, які, за інформацією товариства, підлягають утриманню з її винагороди через повернення коштів клієнтам. Маючи намір продовжувати співпрацю, підприємець, за її твердженням, не ставила під сумнів факт повернення коштів клієнтам, а тому, керуючись умовами договору про вирахування з винагороди сум в зв'язку з поверненням коштів клієнтам, підписувала акти зарахування зустрічних однорідних вимог, в які включалися ці суми.

За твердженням ФОП ОСОБА_1, наприкінці листопада 2016 року їй стало відомо, що клієнтам, з якими було укладено договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016р., № 000146 від 29.04.2015 р., та № 000147 від 29.04.2016 р., кошти відповідачем не повертались, після чого підприємець, за її твердженням, підняла питання про надання їй документів, які підтверджують обставини, відповідно до яких з її винагороди здійснюється вирахування коштів, а саме - документів, які підтверджують факт повернення фірмою платежів клієнтам, які уклали договори фінансового лізингу в підзвітних первісному відповідачу салонах продажу; сум повернення; доказів виникнення конфліктних ситуацій з такими клієнтами. Не отримавши зазначених доказів від ТОВ «АВТО РЕКОРДС», підприємець наполягає на тому, що акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.05.2016 р., 10.07.2016 р., 10.08.2016 р., 17.11.2016 р. були підписані нею під впливом обману, оскільки товариство повідомило їй неправдиві відомості щодо повернення коштів.

Слід зазначити, що як встановлено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Поряд з цим, згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч. 4 тієї ж ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Кодексу).

Приписами чинного законодавства також передбачені підстави припинення зобов'язань. Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Частиною 2 статті 601 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Відповідно до вимог статті 602 Кодексу не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Так само і за приписами частини 3 ст. 203 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Наведена правова позиція викладена в п. 31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України».

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_1, будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, як це передбачено у ст. 627 ЦК України, вчиненила низку односторонніх правочинів у вигляді подання заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, про які йшлося вище.

Зазначені правочини у встановленому чинним законодавством порядку на час вирішення спорів у даній справі недійсними не визнані.

Поряд з цим, судом відхиляються посилання ФОП ОСОБА_1 на укладення вказаних правочинів внаслідок введення її в оману позивачем за первісним позовом з огляду на таке.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначаються статтею 230 ЦК України, за якою якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Між тим, ФОП ОСОБА_1 не заявлялися вимоги про визнання правочинів недійсними. Окрім того, заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, про які зазначалося вище, є односторонніми правочинами, вчиненими безпосередньо ФОП ОСОБА_1

Також суд вважає за необхідне відзначити і те, що виходячи із змісту статті 230 ЦК України, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

При цьому наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14.

Також судом враховано, що погодженими сторонами умовами Партнерської угоди № 4 не передбачено ані порядку повідомлення бізнес-партнера про виникнення конфліктних ситуацій з клієнтами, за умови настання яких здійснюється відрахування з винагороди бізнес-партнера, ані порядку надання бізнес-партнерові відповідних підтверджуючих документів та їх обсягу.

Що ж до посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що договором встановлено здійснення передбаченого пунктом 6.5 утримання сум винагороди бізнес-партнера виключно за рахунок їх відрахування з сум наступних винагород, слід зазначити, що заборгованість первісного відповідача у даному випадку була встановлена внаслідок здійсненого сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ФОП ОСОБА_1

З огляду на все викладене вище, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та відповідачем за первісним позовом не спростовано факт наявності заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» згідно із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.11.2016 р. та актом про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1/10 від 17.11.2016 р., згідно з якими заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «АВТО РЕКОРДС» після зарахування залишилася у розмірі 49095,30 грн.

Стосовно зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «АВТО РЕКОРДС» 50005,96 грн. безпідставно утриманих коштів слід зазначити таке.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог підприємець зазначала про те, що, на її думку, відповідач за зустрічним позовом не мав жодних конфліктних ситуацій з клієнтами, з якими було укладено договори фінансового лізингу № 000177 від 31.03.2016 р., № 000146 від 29.04.2015 р. та № 000147 від 29.04.2016 р. в підзвітних зустрічному позивачу салонах продажу, що відповідач не надавав докази, що він повернув цим клієнтам кошти, а отже акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.05.2016 р., 10.07.2016 р., 10.08.2016 р., 17.11.2016 р. підписані ФОП ОСОБА_1 під впливом обману, оскільки відповідач за зустрічним позовом повідомив їй неправдиві відомості щодо повернення коштів, внаслідок чого з винагороди підприємця безпідставно було утримано 50005,96 грн., про стягнення яких з ТОВ «АВТО РЕКОРДС» на підставі приписів ст. 1212 ЦК України і звернулась із зустрічним позовом у даній справі підприємець.

Як слідує із зустрічного позову, вказана сума була розрахована наступним чином: винагорода бізнес-партнера за надані послуги за період 01.06.2016 р. по 30.06.2016 р. складає 9535,50 грн., що підтверджується актом наданих послуг № 8/1 від 05.07.2016 р.; винагорода за надані послуги за період 01.07.2016 р. по 31.07.2016 р. складає 34000,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг № 9/1 від 05.08.2016 р.; винагорода за надані послуги за період 01.10.2016 р. по 31.10.2016 р. складає 24809,25 грн., що підтверджується актом наданих послуг № 10/1 від 05.11.2016 р., а відтак загальний розмір винагороди бізнес-партнера за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2016 р. складає 68344,75 грн. Водночас, сума коштів, сплачених зустрічним відповідачем в якості орендної плати та комунальних послуг по підзвітних зустрічному позивачу салонам продажу, які підлягають відрахуванню з винагороди ФОП ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 р. по 17.11.2016 р., складає 8338,79 грн. З урахуванням здійсненої фірмою часткової оплати винагороди бізнес-партнера в сумі 10000,00 грн., розмір безпідставно утриманих коштів з винагороди бізнес-партнера становить 68344,75 грн. - 8338,79 грн. - 10000,00 грн. = 50005,96 грн.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази та позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати кошти в сумі 50005,96 грн. утриманими зустрічним відповідачем без достатніх правових підстав в розумінні приписів статті 1212 ЦК України, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої згадуваної статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі - гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-88цс13.

Згідно з приписами статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням наведеного, зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «АВТО РЕКОРДС» 50005,96 грн. безпідставно утриманих коштів підлягає залишенню без задоволення.

Натомість, первісна позовна вимога ТОВ «АВТО РЕКОРДС» про стягнення з ФОП ОСОБА_1 основного боргу в сумі 49045,30 грн. з підстав, наведених вище, підлягає задоволенню.

Окрім того, первісний позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 1382,10 грн. інфляційних втрат та 415,20 грн. 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснені позивачем за первісним позовом розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є арифметично вірними та обґрунтованими, у зв'язку з чим 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом в заявленому первісним позивачем розмірі.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення первісних позовних вимог ТОВ «АВТО РЕКОРДС» у повному обсязі та щодо відсутності передбачених законодавством підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у даній справі.

Решта доводів сторін та долучених до матеріалів справи документів, у тому числі - щодо пред'явлення сторонами вимог одна одній та закінчення строку дії договору, були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків суду не спростовують.

Витрати зі сплати судового збору на підставі приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, а за зустрічним позовом - на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 60, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07800, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО РЕКОРДС» (61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 31, код 400043762) 49045 (сорок дев'ять тисяч сорок п'ять) грн. 30 коп. заборгованості, 1382 (одну тисячу триста вісімдесят дві) грн. 10 коп. інфляційних втрат, 415 (чотириста п'ятнадцять) грн. 20 коп. 3% річних та 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 09.06.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна