ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа №922/1568/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

прокуратури Харківської області ОСОБА_1, посвідчення №044395 від 04.10.2016р.;

позивача ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 10.01.2017р.; ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 10.01.2017р;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Відділ освіти Валківської районної державної адміністрації ОСОБА_4 (депутат районної ради),

2. Валківська районна санітарно-епідеміологічна станція не зявився;

першого відповідача ОСОБА_5 (директор);

другого відповідача ОСОБА_6 (особисто); ОСОБА_7, за довіреністю б/н від 10.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх.№1516Х/1-41 від 11.05.2017р.), на рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2017р. у справі №922/1568/16,

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, м.Дергачі, в інтересах держави в особі Валківської районної ради, м. Валки,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Відділ освіти Валківської районної державної адміністрації, м.Валки,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Валківська районна санітарно-епідеміологічна станція, м.Валки,

до 1. Валківського будинку дитячої та юнацької творчості, м. Валки,

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, с. Костів Валківського району Харківської області,

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Валківської районної ради Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області с позовом до Валківського будинку дитячої та юнацької творчості та Фізичної особи підприємця ОСОБА_6, в якому просив: визнати недійсним договір оренди частини нежитлового приміщення, загальною площею 52,7 кв.м., в т.ч. місця спільного користування -9,7 кв. м., а саме - кім. № 6а, площею - 20,0 кв.м., № 7 - площею -23,0 кв.м., та -,7 кв.м. площ загального користування, розташованих на першому поверсі двоповерхової нежитлової будівлі за адресою: м. Валки, вул. К. Лібкнехта, 7, від 01.06.2015р., укладений між Валківським районним будинком дитячої та юнацької творчості та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6; припинити зобов'язання за вказаним договором оренди від 01.06.2016р. на майбутнє; зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 звільнити вищевказані нежитлові приміщення та повернути їх Валківському районному будинку дитячої та юнацької творчості.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.03.2017р. (суддя Аюпова Р.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2017р. у справі №922/1568/16 та винести нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції всупереч положень ст. 63 Закону України «Про освіту», незважаючи на те, що орендоване за спірним договором приміщення передано суб'єкту господарювання для здійснення діяльності, жодним чином не пов'язаної з навчально-виховним процесом, прийшов до помилкового висновку щодо законності укладеного договору оренди. При цьому скаржник вказує, що невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не є підставою для визнання правомірним договору, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні. Також, прокурор звертає увагу суду на те, що правова позиція прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди об'єкта освіти, за яким вказаний об'єкт використовується для діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом узгоджується із практикою Вищого господарського суду України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2017р. апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.06.2017р.

Від третьої особи Відділу освіти Валківської районної державної адміністрації, через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по справі (вх.№6065 від 08.06.2017р.), в яких зазначає, що уклавши договір оренди комунального майна, заклад мав можливість за кошти отримані від оренди підтримувати матеріально-технічну базу позашкільного закладу. Також третя особа вказує, що у Законі України «Про позашкільну освіту» розділ V «Фінансово-господарська діяльність і матеріально-технічна база позашкільного закладу» чітко прописано, що додатковими джерелами фінансування позашкільного закладу є, зокрема, кошти одержані від надання в оренду приміщень.

Другий відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№6066 від 08.06.2017р.), в якому зазначає, що майно цілісного майнового комплексу знаходиться на балансі Будинку дитячої, юнацької творчості але належить територіальній громаді сіл, селищ, міста Валківського району, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САВ№768185 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССК№501068. Другий відповідач вказує, що рішенням XIV сесії V скликання Валківської районної ради від 28.02.2007р. №231-У Валківському будинку дитячої та юнацької творчості надано дозвіл на передачу в оренду нежитлових приміщень та будівель розташованих за адресою м.Валки вул.Харківська,(К.Лібкнехта)7, в частині площ, що не використовуються для здійснення діяльності БДЮТ. У подальшому, дозвіл ФОП ОСОБА_6 на оренду вказаного майна отримано на підставі рішення виконавчого комітету Валківської міської ради №230 від 16.07.2009р.

Другий відповідач звертає увагу суду на те, що прокурор не надав доказів того у підтвердження того, що орендовані приміщення використовувалися у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності, а також не довів факту погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. Також органи прокуратури не надали доказів, що приміщення які займає Валківський будинок дитячої та юнацької творчості використовується не за призначенням.

Другий відповідач наполягає на тому, що для здійснення статутної діяльності Валківському будинку дитячої та юнацької творчості як позашкільному навчальному закладу надано частину нежитлової будівлі за адресою вул. Харківська(К.Лібкнехта) 7 на 2-му поверху з відокремленим входом/виходом, а приміщення яке передане в оренду за оспорюваним договором оренди ніколи не використовувалося у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності і було вільною частиною нежитлової будівлі. Позашкільний навчальний заклад має чітко визначену та достатню площу кімнат гурткової роботи згідно технічного паспорту та рішення останньої лютневої (2017р.) сесії Валківської районної ради яка чітко визначила перелік для Валківського будинку дитячої та юнацької творчості нежитлових приміщень які виділені для використання у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності, а орендоване ФОП ОСОБА_6 приміщення в даний перелік нежитлових приміщень не входить та є вільним приміщенням нежитлової будівлі "А-2". Отже, як вважає другий відповідач, оренда такого комунального майна не заважає навчально-виховному процесу, оскільки заклад має окремий вхід та вихід.

Представник позивача Валківської районної ради 08.06.2017р. надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№6067), який є тотожним за змістом до відзиву другого відповідача та в якому він просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2017р. по справі №922/1568/16 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від представника третьої особи (Відділ освіти Валківської районної державної адміністрації) - ОСОБА_4, який є секретарем постійної депутатської комісії Валківської районної ради надійшли письмові пояснення по справі, що мають назву «Клопотання» (вх.№6206 від 12.06.2017р.), в яких виклав правову позицію щодо правомірності та обґрунтованості вирішення судом першої інстанції справи та які долучено до матеріалів справи.

Валківська районна санітарно-епідеміологічна станція у судове засідання не з'явилась, ухвала суду про призначення скарги до слухання повернулась на адресу суду із позначкою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, повернення ухвал у даному апеляційному провадженні на адресу суду із позначкою "за закінченням встановленого строку зберігання" вважається належним повідомленням сторони про слухання справи; неотримання вказаних ухвал суду на пошті є діями третьої особи, що полягають в неналежному користуванні своїми процесуальними правами.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на належність повідомлення третьої особи про слухання справи, а також на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а сторони попереджені про те, що у разі неявки представників справа може бути розглянута за наявними в ній документами, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.06.2017р. представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні.

Представники першого та другого відповідачів, позивача та третьої особи (Відділ освіти Валківської районної державної адміністрації) проти позиції апелянта заперечували з підстав викладених у відзивах та письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників процесу, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2008р. та витягу КП «Валківське бюро технічної інвентаризації» №20472801 від 06.10.2008р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником нежитлової будівлі загальною площею 3065,7 кв.м. за адресою: Харківська область, Валківський район, м.Валки, вул. Лібкнехта Карла, буд. 7, в якій знаходяться спірні приміщення, є територіальна громада сіл, селищ, міста Валківського району в особі Валківської районної ради.

16.01.2007р. між Валківською районною радою (представником власника майна) та Будинком дитячої та юнацької творчості укладено договір №19 про передачу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста району в оперативне управління.

28.02.2007р. рішенням Валківської районної ради №231-V Валківському будинку дитячої та юнацької творчості надано дозвіл на передачу в оренду нежитлових приміщень та будівель, розташованих за адресою м.Валки, вул. К.Лібкнехта, 7 в частині площ, що не використовуються для здійснення діяльності Будинку дитячої та юнацької творчості.

16.07.2009р. рішенням Валківської міської ради №230 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 надано дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі магазину рибацьких послуг та фото послуг за адресою. м.Валки, вул. К. Лібкнехта, 7.

09.07.2012р. листом Валківської районної ради №01-16/243 ФОП ОСОБА_6 отримала дозвіл на внесення поліпшень орендованого майна.

27.04.2012р. рішенням Валківської районної ради №347-VI балансоутримувачу Валківському районному будинку дитячої та юнацької творчості надано дозвіл на оренду частини приміщення за адресою м.Валки, вул. К. Лібкнехта, 7, площею 16,2 кв.м. та частину холу, площею 6,81 кв.м.

01.06.2015р. між Валківським районним будинком дитячої та юнацької творчості (орендодавець, перший відповідач у справі) та ФОП ОСОБА_6 (орендар, другий відповідач у справі) укладено договір оренди комунального майна, який погоджено представником власника майна та згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 52,7 кв.м., в т.ч. місця спільного користування - 9,7 кв.м., а саме - кім. №6а, площею - 20 кв.м., №7 - площею 23 кв.м. та 9,7 кв.м. площ загального користування, розташованих на першому поверсі двоповерхової нежитлової будівлі за адресою: м.Валки, вул. К. Лібкнехта, 7 (далі - майно), що знаходить на балансі орендодавця і належить територіальним громадам сіл, селищ, міста Валківського району, вартість якого визначена відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна станом на 22.05.2015р. і становить 118800 грн. без ПДВ. Майно передається з метою розміщення об'єкту з надання фото послуг в приміщенні №7 та об'єкту торгівлі товарами непродовольчої групи в приміщенні №6а.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі.

Згідно п.2.2 договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на майно. Власником майна залишаються територіальні громади сіл, селищ, міста Валківського району, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Розділом 3 договору врегульовано порядок нарахування та сплати орендної плати. Так, у п.3.2 договору визначено, що орендна плата перераховується до районного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 30% до 70% (відповідно) щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 01.06.2015 року до 01.05.2018 року включно (п. 9.11 договору).

Договір укладено в письмовій формі, підписано представниками сторін та скріплено з боку орендодавця відтиском печатки.

01.06.2015 сторони підписали акт приймання-передачі приміщення.

Предметом даного судового розгляду є вимоги про визнання недійсним договору оренди комунального майна б/н від 01.06.2015р., укладеного між Валківським районним будинком дитячої та юнацької творчості та ФОП ОСОБА_6; припинення зобовязання за вказаним договором оренди на майбутнє; зобов`язання ФОП ОСОБА_6 звільнити нежитлові приміщення.

Зокрема, в обґрунтування вимог позовної заяви прокурор посилається на невідповідність умов договору оренди вимогам ч.2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч.5 ст. 63 Закону України «Про освіту», п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01 та зазначає, що предметом договору оренди є майно комунальної власності, обєкт освіти, цільовим призначенням якого є використання для навчально-виховного процесу, освітньої діяльності, однак майно надано в користування ФОП ОСОБА_6 для здійснення підприємницької діяльності у сфері фотографії, у звязку з чим наявні підстави для визнання договору оренди недійсним, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

Господарський суд Харківської області, приймаючи оскаржуване рішення дійшов висновку про відмову в задоволенні позову посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази невиконання або неналежного виконання орендарем спірного договору; здійснюється наповнення Державного бюджету України в рахунок отримання орендної плати за користування другим відповідачем нерухомим майном. Крім того, суд першої інстанції врахував, що при зверненні з позовом у даній справі прокурором не доведено наявності використання майна, яке є предметом оспорюваного договору, всупереч діючих норм права, що свідчить про не доведення прокурором наявності порушення охоронюваного законом інтересу держави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів зазначає, що згідно з статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами і доповненнями)» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положеннями частини 1 статті 759, частини 3 статті 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Аналогічні за змістом правові норми містяться у ст. 283 Господарського кодексу України.

Зважаючи на те, що предметом договору оренди б/н від 01.06.2015р. є нежитлові приміщення, які перебувають на балансі Валківського районного будинку дитячої та юнацької творчості Валківської районної ради, які є державним індивідуально визначеним майном, спірні правовідносини регулюються відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (надалі - Закон).

Пунктом 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» передбачено, що вирішуючи спори, пов'язані з укладенням договору оренди державного майна, господарські суди повинні з'ясовувати, чи додержано визначений статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» порядок укладення відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном.

За умовами абз. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, орендодавець зобов'язаний надіслати заяву потенційного орендаря разом із доданими матеріалами органу, уповноваженому управляти державним майном.

З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2009р., розглянувши заяву ФОП ОСОБА_6, Валківська міська рада прийняла рішення №230, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 надано дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі - магазину рибацьких послуг та фото послуг за адресою. м. Валки, вул. К. Лібкнехта, 7. 27.04.2012 рішенням Валківської районної ради №347-VI балансоутримувачу - Валківському районному будинку дитячої та юнацької творчості надано дозвіл на оренду частини приміщення за адресою м. Валки, вул. К. Лібкнехта, 7, площею 16,2 кв. м. та частину холу, площею 6,81 кв.м.

Таким чином, можливо дійти висновку, що органом управління комунальним майном висловлено волевиявлення щодо оренди частини нерухомого майна ФОП ОСОБА_6 та здійснено відповідне погодження. Отже, при укладені спірного договору було додержано визначений статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» порядок укладення відповідного договору. Доказів протилежного прокурором та сторонами не надано.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом оренди за спірним договором є нерухоме майно (нежитлові приміщення), що відповідає об`єктам оренди, визначеним частиною 1 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 2 ст. 4 Закону Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) до них належать обєкти та майно, які забезпечують виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її економічну незалежність, та обєкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України; майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (крім майна, щодо якого законом встановлено особливості приватизації), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, сил цивільної оборони, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, правоохоронних і митних органів, що безпосередньо забезпечує виконання цими органами встановлених законодавством завдань; тощо), а також обєкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Частиною 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Однак, відповідно до абз. 20 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, як ЦМК, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Пунктом «б» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію» (у відповідній редакції) встановлено, що приватизації не підлягають обєкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства, обєкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей.

Отже, в розумінні зазначеної правової норми, об'єкти освіти це навчальні заклади. При цьому, поняття навчальний заклад і майно навчального закладу за змістом вищевказаної норми розділені.

Відповідно Положення «Про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001р. №563, навчально-виховним процесом є система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Варто зазначити, що з приписів частини 5 статті 63 Закону України «Про освіту» дійсно вбачається, що законодавець, унормовуючи правові засади користування та статус майна об'єктів освіти і науки, передбачив можливість їх використання виключно за їх цільовим призначенням, тим самим визначивши, що в будь-якому випадку мета використання як самого об'єкту освіти і науки, так і його підрозділу повинна узгоджуватись з метою їх створення, тобто мати тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом.

З точки зору мети прийняття Закону України «Про освіту» доцільність відповідного застереження в Законі не зводиться суто до закріплення на законодавчому рівні обмеження використання державного майна, а полягає у закріпленні вільного доступу будь-якої особи у здобутті освіти не тільки належної якості, а і у створених для цього державою належних умовах.

Отже, фактично передбачено, що навчально-виховний процес повинен будуватись за таким принципом, при якому кожне приміщення побудоване державою в навчальних цілях повинно бути використано об'єктом освіти або сприяти останньому у освітній діяльності за своїм цільовим призначенням задля формування як гідних умов отримання особою освітніх послуг, так і створенні умов для повної реалізації її здібностей, таланту, всебічного розвитку (стаття 6 Закону України «Про освіту»).

Таким чином, обмеження встановлені частиною 5 статті 63 Закону України «Про освіту» відносяться не до всього майна, яке знаходиться на балансі об'єктів освіти, а виключно до тієї його частини, яка може бути використана за цільовим призначенням його створення.

Колегія суддів зазначає, що предметом оспорюваного договору оренди є нежитлові приміщення загальною площею 52,7 кв.м. в т.ч. місця спільного користування -9,7 кв. м., а саме - кім. №6а, площею - 20,0 кв.м., №7 - площею -23,0 кв.м., та -,7 кв.м. площ загального користування, розташованих на першому поверсі двоповерхової нежитлової будівлі за адресою: м. Валки, вул. К. Лібкнехта, 7.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час передачі в оренду спірних нежитлових приміщень - вони були вільні, в учбовому процесі не використовувались.

В матеріалах справи наявна копія рішення Валківської районної ради ХІV скликання від 28.02.2007р. №231-V згідно якого власником спірного майна було надано дозвіл балансоутримувачу на передачу в оренду нежитлових приміщень та будівель в частині площ, що не використовуються для здійснення статутної діяльності Валківського будинку дитячої та юнацької творчості. Крім того, 27.04.2012 Валківською районною радою було прийнято рішення №347-VI, яким балансоутримувачу - Валківському районному будинку дитячої та юнацької творчості надано дозвіл на оренду частини приміщення за адресою м. Валки, вул. К. Лібкнехта, 7, площею 16,2 кв. м. та частину холу, площею 6,81 кв.м.

При цьому, сторонами не заперечувався факт невикористання вказаних приміщень в учбовому процесі. Прокуратурою, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів того, що приміщення, яке орендується другим відповідачем згідно з умовами спірного договору оренди, використовувалося або може використовуватися у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, як закладу освіти. Не спростовано таких відмостей прокуратурою і в суді апеляційної інстанції.

Отже суду не доведено, що спірне орендоване приміщення навчального закладу, необхідне для використання у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності, а використання цього приміщення орендарем погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються та працюють у відповідному навчальному закладі, а також ускладнює чи робить неможливим надання освітніх послуг.

Згідно з п.1.1 статуту Валківського районного будинку дитячої та юнацької творчості Валківської районної ради Харківської області, останній є комплексним позашкільним навчальним закладом, який надає знання формуючи вміння та навички за інтересами забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної га громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров'я вихованців, учнів і слухачів.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про освіту» та ст.ст.2, 13 Закону України «Про позашкільну освіту», діяльність Валківського будинку дитячої та юнацької творчості Валківської районної ради Харківської області, як позашкільного навчального закладу регламентована нормами Конституції України, Закону України «Про освіту», Закону України «Про позашкільну освіту», міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Положення про позашкільний навчальний заклад, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також інших нормативно-правових актів та відповідного статуту.

У ч.1 ст.61 Закону України «Про освіту» та ст.9 Закону України «Про позашкільну освіту» встановлено, державна політика у сфері позашкільної освіти здійснюється на принципах фінансування державних та комунальних позашкільних навчальних закладів відповідно до їх структури.

Зокрема, чинним законодавством встановлено, для закладів освіти, у тому числі - позашкільних закладів освіти, до яких відноситься, зокрема, і Валківський будинок дитячої та юнацької творчості, - передбачено, як основне джерело фінансування (відповідний державний або місцевий бюджет), так і додаткові інші джерела фінансування, що не заборонені законодавством (ст.61 Закону України «Про освіту» та ст.26 Закону України «Про позашкільну освіту»).

Згідно із ч.4 ст.61 Закону України «Про освіту» і ч.3 ст.26 Закону України «Про позашкільну освіту», для позашкільних навчальних закладів встановлено перелік додаткових джерел фінансування позашкільного навчального закладу, до якого входять, зокрема, кошти, одержані за надання додаткових освітніх послуг, роботи, виконані позашкільним навчальним закладом на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян, доходи від реалізації власної продукції, від надання в оренду приміщень, обладнання, що не оподатковуються і спрямовуються на соціальні потреби та розвиток навчального закладу.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про позашкільну освіту», державні, комунальні і приватні позашкільні навчальні заклади можуть надавати платні послуги відповідно до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку.

Вищезазначена норма закону кореспондується з п. 5.2 статуту Валківського районного будинку дитячої та юнацької творчості Валківської районної ради Харківської області.

Відповідно до пункту 2 розділу 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010р. №796 (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) (надалі - Постанова) до інших послуг, які можуть надаватися такими закладами, відноситься надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

У відповідності до змісту пункту 2 розділу 8 вказаним Переліком була надана можливість державним навчальним закладам здавання в оренду будівель, споруд, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, до переліку платних послуг, які могли надаватися державними навчальними закладами входила можливість здавання в оренду нерухомого майна.

Таким чином, законодавством передбачена можливість отримання навчальними закладами доходів від передання в оренду тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Прокурором не надано до суду доказів того, що спірні приміщення використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій діяльності, а також те, що передача в оренду спірного приміщення погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у закладі відповідача.

Так само, позивачем не заперечуються факт належного виконання відповідачем умов спірного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, орендар своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату за договором, кошти орендної плати використовуються на утримання та ремонт Валківського будинку дитячої та юнацької творчості для поліпшення умов перебування та навчання учнів. Другий відповідач належним чином виконує покладені на нього спірним договором грошові зобовязання, самостійно здійснює платежі за комунальні послуги, орендну плату сплачує вчасно та в повному обсязі. Відповідно до наданих першим відповідачем пояснень, за 2016 рік надійшло коштів від оренди комунального майна в сумі 59765,95 грн. (з них 30% відшкодовано до районного бюджету, а 70% залишилося на балансі закладу і використовувалося на утримання, облаштування, ремонт та придбання майна позашкільного навчального закладу). Претензії та нарікання зі сторони орендодавця щодо виконання орендарем умов спірного договору відсутні.

Крім того, до матеріалів справи було надано акт готовності позашкільного навчального закладу до 2016/2017 навчального року, згідно якого комісія у складі 14 посадових осіб встановила, що позашкільний навчальний заклад Валківський районний будинок дитячої та юнацької творчості до роботи в новому 2016/2017 навчальному році підготовлений. Зокрема, в акті зазначено, що стан кабінетів, роздягалень та інших підсобних приміщень, їх раціональне використання відповідає вимогам.

Таким чином, комісією було проведено перевірку відповідності матеріально-технічної бази першого відповідача, та не знайдено порушень будівельних, пожежних та санітарних норм та правил утримання навчального закладу. При цьому, в акті готовності позашкільного навчального закладу до 2016/2017 навчального року вказані обсяги проведених робіт, які виконані за рахунок позабюджетних коштів.

Вказаним спростовуються доводи прокуратури, що обєкт оренди фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності не повязаної з навчально-виховним процесом.

За приписами п.3.5 ДБН В.2.2-3-97 «Будинки та споруди навчальних закладів» передбачено, що в навчальних приміщеннях з постійним перебуванням людей, окрім необхідних систем вентиляції, слід передбачати наскрізне або кутове провітрювання приміщень (в тому числі через рекреації, коридор або суміжне приміщення). Вікна повинні бути обладнані пристроями механічного відчинення фрамуг чи кватирками на доступній для відчинення висоті.

Представники позивача та відповідачів зазначали, що приміщення, які надані в користування другому відповідачу, не відповідали нормам ДБН В.2.2-3-97, у звязку з чим не могли використовуватись Будинком дитячої та юнацької творчості Валківської районної ради Харківської області за призначенням. Про невикористання спірних приміщень першим відповідачем зазначено в рішенні Валківської районної ради №231-V від 28.02.2007р.

З матеріалів справи вбачається, що другим відповідачем, за свій рахунок та за погодженням Валківської районної ради (лист №01-16/243 від 09.07.2012р.), здійснено поліпшення орендованих приміщень (ремонт внутрішніх приміщень та фасаду, заміну вікон, вивезення сміття, відновлення роботи вентиляційних шахт).

Згідно експлікації технічного паспорту спірного нежитлового приміщення, призначенням приміщення 1-го поверху під №6 є використання в якості вестибуля, що свідчить про те, що приміщення, які передані другому відповідачу в оренду, не були заплановані для використання в статутній діяльності першого відповідача.

Крім того, вхід до орендованих приміщень, які знаходяться на першому поверсі, є окремим, ніяк не пов'язаним зі входом до приміщень Валківського районного Будинку дитячої та юнацької творчості Валківської районної ради Харківської області, які знаходяться на другому поверсі, з окремим виходом та сходовим прорізом. Зазначені факти знайшли відображення також у технічній документації спірної будівлі, які містяться у матеріалах справи.

Таким чином, ані під час укладення спірного договору, ані під час судового розгляду справи, спірні нежитлові приміщення не використовувались першим відповідачем для здійснення його статутної діяльності. При цьому, позашкільний навчальний заклад має чітко визначену та достатню площу кімнат гурткової роботи згідно технічного паспорту. Вказані обставини підтверджуються рішенням Валківської районної ради від 09.02.2017р., згідно якого, за позашкільним навчальним закладом Валківським районним Будинком дитячої та юнацької творчості для здійснення статутної діяльності було закріплено частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м.Валки вул. Харківська, 7, загальною площею 823,0 кв.м., а саме кімнати 1-го поверху відповідно до технічного паспорту №2 площею - 2,1 кв.м, №3 площею - 7,7 кв.м., №24 площею - 146,7 кв.м., №26 площею-13,8 кв.м., №27 площею - 48,3 кв.м., №36 площею - 50,4 кв.м., №37, площею -50,4 кв.м., та кімнати 2-го поверху, а саме - №41 площею -10,7 кв.м., №42 площею - 48,0 кв.м., №43 площею -13,5 кв.м., №44 площею 48,4 кв.м., №46 площею - 45,1 кв.м., №47 площею - 49,5 кв.м., №48 площею - 49,1 кв.м., №49 площею - 50,1 кв.м., №50 площею - 50,7 кв.м., №54 площею -138,5 кв.м.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визнання недійним спірного договору оренди позбавить Валківський будинок дитячої та юнацької творчості додаткового джерела фінансування від надання в оренду приміщень, незадіяних в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій діяльності, технологічно непов'язаних з навчальним та науковим процесом, що негативно відзначиться на навчальному процесі та матеріальному забезпеченні учнів і працівників навчального закладу.

Щодо вимог прокурора припинити зобов'язання за договором оренди від 01.06.2015р. на майбутнє та зобовязати ФОП ОСОБА_6 звільнити орендовані нежитлові приміщення, колегія суддів зазначає, що такі вимоги є фактично похідними від вимоги про визнання недійсним договору оренди. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заявленої вимоги прокурора про визнання договору оренди від 01.06.2015р. недійсним, то похідні вимоги прокурора про припинення зобов'язання на майбутнє та звільнення майна також не підлягає задоволенню про що місцевим господарським судом було аргументовано зазначено в тексті оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди від 01.06.2015р. як то: укладення вказаного договору має наслідком порушення цілісності майнового комплексу або погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі; майно, яке є предметом договору, використовується у навчальному процесі (у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності); платні послуги навчального закладу у даній спірній ситуації надаються замість або в межах освітньої діяльності, що має наслідком спричинення перешкод або унеможливлення надання освітніх послуг чи зменшення обсягу цих послуг внаслідок укладання договору (та яким саме способом), що свідчить про необґрунтованість заявлених прокурором вимог.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень частини 2 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статті 61 Закону України «Про освіту», відповідно до яких відсутня заборона надавати індивідуально визначене майно навчального закладу в оренду, а також, зважаючи на відсутність порушення укладенням оспорюваного договору навчального процесу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди від 01.06.2015р.

Щодо посилань прокурора на судову практику з аналогічних спорів, колегія суддів зазначає, що при розгляді справ та прийнятті судових рішень, суд, перш за все, керується приписами чинного законодавства, а не судовою практикою. При цьому, вирішення спору залежить від конкретних обставин справи, які суд оцінює самостійно у відповідності до норм статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Також, колегія суддів звертає увагу на практику Вищого господарського суду України, сформовану ним, зокрема, в постанові від 09.02.2017р. у справі №911/1633/16, висновки в якій узгоджуються із позицією, висловленій в даній постанові.

Дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст.4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2017р. по справі №922/1568/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2017 року по справі №922/1568/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.І. Сіверін

Суддя П.В. Тихий