ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа № 921/154/16-г/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Галушко Н.А. Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 б/н від 17.06.2016 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 року

у справі № 921/154/16-г/17

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства, м.Теребовля Тернопільської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Теребовля Тернопільської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Теребовлянської міської ради, м. Теребовля Тернопільської області

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 довіреність № 279 від 12.10.2015 р.;

від відповідача - ОСОБА_3 довіреність № 572 від 04.04.2016 року;

від третьої особи з боку відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Теребовлянське районне споживче товариство звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення торгових місць НОМЕР_1 та НОМЕР_2 із знесенням (демонтажем) самовільно встановлених торговельних кіосків, загальною площею 52,5м2 (з урахуванням заяви №2/4 від 28.03.2016р. про уточнення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 року (суддя Андрусик Н.О.) позов Теребовлянського районного споживчого товариства задоволено. Суд виніс рішення, яким усунено перешкоди Теребовлянському районному споживчому товариству в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення торговельних місць НОМЕР_1, площею 37,5м2 та НОМЕР_2, площею 15м2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 із знесенням (демонтажем) самочинно встановлених ним торговельних кіосків.

Не погоджуючись з даним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу б/н від 17.06.2016 року, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що ринок в м.Теребовлі, як суб'єкт господарювання ліквідований ще у 2008 році та станом на сьогодні Теребовлянським РайСТ ринок не створений та дозвіл на його облаштування не отримувався, що підтверджується листом Теребовлянської міської ради. При цьому скаржник наголошує, що не перебував та не перебуває у жодних правовідносинах з позивачем, торгівлю здійснює на території Теребовлянської сільської ради.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 р. у справі №921/154/16-г/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року скасовано, а справу направлено на розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

На підставі рішення Теребовлянської міської Ради народних депутатів від 08.12.2000 р. за № 224 Теребовлянському районному споживчому товариству видано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 12.02.2001, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_4, відповідно до змісту якого у позивача у постійному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,6956 га в межах згідно з планом землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування. В плані зовнішніх меж землекористування даного акта зазначено - ринок в АДРЕСА_1.

Теребовлянське РСТ є власником цілісного майнового комплексу (А - адміністративний будинок з додатковим приміщенням, площею 523 кв.м; В - павільйон по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами, площею 54,6 кв.м; Б - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м; Д - павільйон по торгівлі м'ясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії, площею 670,6 кв.м), за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34812292 від 12.03.2015 р.

Комісією, створеною розпорядженням правління Теребовлянського РайСТ від 07.12.2015 № 44, проведено перевірку роботи окремих підприємців на ринку РайСТ АДРЕСА_1 та встановлено, що в період з 01.10.2015 р. суб'єкти підприємницької діяльності-фізичні особи згідно з переліком, в тому числі, ОСОБА_1, здійснюють підприємницьку діяльність без укладення із Теребовлянським РайСТ договору оренди торгових місць. Торгові кіоски підприємців на дату проведення перевірки були відкриті та з них проводилася торгівля.

За фактом, встановленим даною перевіркою, позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 305 про звільнення в 10-денний термін земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка знаходиться у постійному користуванні споживчого товариства, шляхом демонтажу торговельних павільйонів (кіосків), однак, зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 21.03.2016 комісія позивача провела повторне обстеження земельної ділянки ринку Теребовлянського РайСТ, площею 0,6956га за кадастровим НОМЕР_5, та встановила, що на спірній земельній ділянці підприємець ОСОБА_1 встановив металеві павільйони розміром 12,5мх3м та 6х2,5м, які розміщені на торгових місцях НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відповідач здійснює підприємницьку діяльність.

Враховуючи, що у добровільному порядку відповідач вимогу позивача не задовольнив, позивач звернувся до суду з даним позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

При винесенні постанови колегія суддів зазначає наступне.

В постанові Вищого господарського суду від 11.04.2017 року зазначено, що враховуючи, що позов у даній справі стосується захисту прав землекористувача щодо можливості вільного користування земельною ділянкою шляхом звільнення відповідної земельної ділянки від розміщених на ній об'єктів (торгівельних павільйонів) до предмету дослідження у даній справі входить встановлення обставин щодо наявності порушення, невизнання або оспорення права заявника, у чому полягає таке порушення прав та якими доказами воно підтверджується. Однак, зазначені обставини судом апеляційної інстанції належним чином не встановлювались, Обмежившись посиланням на відсутність належним чином затвердженої схеми розміщення торгівельних місць під торговими рядами, суд апеляційної інстанції не спростував доводи позивача щодо знаходження торгівельних павільйонів відповідача на земельній ділянці, наданій йому у постійне користування.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 ст.16 ЦК України.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України визначено перелік способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів).

Предметом позовних вимог у даній справі позивачем визначено зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, по АДРЕСА_1, яка перебуває у постійному користуванні Теребовлянського районного споживчого товариства, шляхом звільнення торговельних місць НОМЕР_1, НОМЕР_2 із знесенням (демонтажем) самовільно встановлених підприємцем кіосків, загальною площею 52,5м2 (37,5м2 та 15м2 відповідно).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу (Тербовлянському районному споживчому товариству) належить право користування земельною ділянкою, площею 0,6956га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування (Ринок в АДРЕСА_1), згідно Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 12.02.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65.

За приписами статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Водночас, вказана норма не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами у встановлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 (рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005).

Зміст правомочностей з володіння і користування земельною ділянкою, як складових права постійного користування, полягає у можливості фізичного доступу користувача до земельної ділянки, можливості використання земельної ділянки для своїх потреб (з урахуванням її цільового призначення). Зміст прав та обов'язків землекористувачів викладено також у статтях 95, 96 Земельного кодексу України.

Порядок та підстави припинення прав на землю врегульовано главою 22 Земельного кодексу України; підстави припинення права користування земельною ділянкою перелічені у статті 141 цього Кодексу.

Припинення правовідношення щодо права на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії такого титулу, як підстави виникнення такого права, яким, у даному випадку за відсутності інших передбачених законодавчо підстав, є державний акт; саме з чинністю державного акта позивач пов'язує правомірність свого землекористування. Водночас, як встановив місцевий господарський суд та вбачається з матеріалів справи, Державний акт на право постійного користування, виданий Теребовлянському районному споживчому товариству станом на день розгляду спору є чинним.

На даний час Державний акт на право постійного користування серії НОМЕР_3 від 12.02.2001р. є чинним, ніким не скасованим, і відповідно, Теребовлянське районне споживче товариство є належним землекористувачем земельної ділянки площею 0,6956га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування (Ринок в АДРЕСА_1).

Судом встановлено, що позивач, як землекористувач звернувся до суду у даній справі з даними позовними вимогами на захист свого права користування земельною ділянкою, наданою йому у постійне користування у 2001 році, частина якої, за твердженням Теребовлянського РайСТ, зайнята відповідачем під розміщення торговельних кіосків без жодних правовстановлюючих документів.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Положеннями статті 413 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору (ч.1).

Обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (п. 3.1 Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Також колегія суддів зазначає, що порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. за №244, згідно пунктів 2.1 - 2.3 якого підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Як вбачається з довідки Сектору містобудування та архітектури Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області №37 від 24.03.2016р., паспорти прив'язки тимчасових споруд для підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 сектором не видавався.

Крім того, особа, якій надано дозвільні документи на розміщення об'єкту торгової точки (тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) у будь-якому випадку повинна узгодити розміщення тимчасової споруди з власником земельної ділянки, а тому наявність рішення органу місцевого самоврядування про розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності або паспорта прив'язки тимчасової споруд не надає відповідачу право використовувати спірну земельну ділянку без відповідних правовстановлюючих документів (аналогічний висновок викладено Вищим Господарським Судом України у постанові від 03.02.2016р. у справі №925/1234/15).

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Як зазначалося вище та встановлено судом, будь-яких договірних відносини між сторонами по справі щодо користування земельними ділянками, площею 37,5м2 та 15 м2 на яких розташовані підприємцем металеві торговельні павільйони не існує. Також, відсутнє рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) відповідачу відповідних земельних ділянок.

Навпаки, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що в період з 01.10.2015р. суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1, здійснює підприємницьку діяльність у металевих павільйонах, розміщених на торгових місцях НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розміром 12,5мх3м та 6мх2,5м, відповідно, тобто на земельній ділянці (37,5м2 та 15м2), котра надана у постійне користування Теребовлянському РайСТ по АДРЕСА_1 для обслуговування ринку (Акт перевірки роботи окремих підприємців на ринку Теребовлянського РайСТ від 08.12.2015р. та Акт обстеження земельної ділянки ринку Теребовлянського РайСТ від 21.03.2016р.).

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач використовує спірну земельну ділянку без відповідних правових підстав, визначених статтями 116, 125, 126 Земельного кодексу України.

Враховуючи те, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірність встановлення ним торговельного кіоску на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні Теребовлянського РайСТ, суд дійшов висновку, що право Теребовлянського РайСТ щодо користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства підлягає судовому захисту, а заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 року залишити без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Галушко Н.А.

суддя Якімець Г.Г.