КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р. Справа№ 910/11214/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Бондаренко М.Г., довіреність № 04 від 17.01.2017;

від відповідача - Онофріюк Д.В., довіреність № б/н від 11.01.2017;

від третьої особи - Шевченко П.В., довіреність № 27-4803/17 від 01.03.2017,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/11214/16 (суддя Шкурдова Л.М.) за позовом публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" з вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого за № 6328, що був укладений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" шляхом зобов'язання ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути на користь ПАТ "Український професійний банк" право майнової вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 та шляхом зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" оригінали документів, які товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" отримало згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015.

Також, позивачем було заявлено вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/11214/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір про відступлення прав вимоги від 27 травня 2015 року, нікчемним в порядку п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/11214/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що що банк, уклавши оспорюваний договір відступлення права вимоги, безоплатно здійснив відчуження майна (активів банку), прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, оскільки фактично грошові кошти до банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції.

Також, скаржник зазначає, що, уклавши оспорюваний правочин, він прийняв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Крім того, позивач вказує, що умови договору відступлення прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договором відступлення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами ПАТ "УПБ", що прямо визначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

В ході здійснення апеляційного провадження представником відповідача подано до суду клопотання про витребування у позивача та третьої особи Рішення про визначення ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" пов'язаною з банком особою, прийняте уповноваженою особою НБУ та документи, що містять інформацію потрібну НБУ для прийняття відповідного рішення.

Представники позивача та третьої особи заперечили проти вказаного клопотання.

При цьому, представник третьої особи надав пояснення, згідно яких зазначив, що по суті таким рішенням є перелік пов'язаних з банком осіб, витяг з якого міститься як в матеріалах справи (т.1, а.с. 205).

Проте, представник відповідача заперечив проти таких пояснень та вважає, що має бути окреме Рішення.

Представник третьої особи, в свою чергу, проти вказаних доводів заперечив та надав пояснення, що іншого рішення, ніж те на яке він послався, про що зазначено вище, не має.

Колегією суддів встановлено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіною Л.О. на виконання Положення про визначення пов'язаних із банком осіб, затвердженого Постановою Правління НБУ №315 від 12 травня 2015, було подано для розміщення на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб перелік, пов'язаних с Банком осіб станом на 29 травня 2015.

Враховуючи пояснення представника Фонду про те, що викладеного в іншій формі Рішення про визначення ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" пов'язаною з банком особою, ніж оформленого як перелік, який вже є у справі, не приймалося, апеляційний суд вважає клопотання представника відповідача про витребування вказаного документу необґрунтованим. Так, заявником клопотання не доведено наявність у особи витребуваного документу, що є обов'язковою передумовою для такого витребування судом відповідно до ст. 38 ГПК, що в свою чергу виключає можливість задоволення клопотання.

Крім цього, відповідачем не доведено неможливості самостійного надання вказаного доказу, як того вимагають положення ст. 38 ГПК. Так, не наведено доводів та не надано доказів самостійного звернення відповідача до позивача та/або третьої особи за наданням Рішення, та не дано доказів відмови.

Представник апелянта та третьої особи у справі в судовому засіданні 19.06.2017 надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИМ БАНК" (далі - Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" 27 травня 2015 року укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно якого банком відступлено (передано) ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" належні банку майнові права, а саме: за Кредитним договором №966 від 06.09.2012 р., з усіма додатковими угодами та/ або договорами про внесення змін до нього, укладеним між ОСОБА_10 та ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИМ БАНК"; за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_10, посвідченим 06.09.2012 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А., за реєстровим № 2269 (надалі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано власне нерухоме майно Позичальника, а саме: квартира №26, загальною площею 44,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Уборевіча, буд. 30-А.

За умовами пункту 2 договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно право вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісії та штрафних санкцій за кредитним договором у розмірі, який буде існувати на момент переходу права вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до п. 3 договору заборгованість за кредитним договором становить 44 886, 25 грн.

За змістом п. 5 договору, за відступлені права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 44 886, 25 грн. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора.

В матеріалах справи наявний витяг акту приймання-передачі від 27.05.2015, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв права вимоги за зобов'язаннями низки боржників та документи, зокрема, за боржником ОСОБА_10 (Кредитний договір № 96 від 06.09.2012, Іпотечний договір від 06.09.2012, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А., за реєстровим №2269).

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк". Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Український професійний банк" та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" .

Даним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк" і розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Український професійний банк" з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" призначено Пантіну Л.О.

На виконання ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою, згідно наказу № 26/ТА від 29 травня 2015 року було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Український професійний банк".

За результатами роботи комісії складено протокол №10 від 24.07.2015 року та встановлено, що:

- Договір відступлення було укладено з порушенням вимог Постанови Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ, яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за Договором відступлення від Кредитора з його поточного рахунку в Банку, Банком було порушено: вимоги Постанови Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України;

- умови Договору відступлення, укладеного між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитними договорами та договорами забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що прямо зазначено у п.7 ч. З ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

За результатами роботи комісії (протокол №10 від 24.07.2015 року) було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів, зокрема, Договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 27.05.2015р. за № 6328, відповідно до якого Банк відступив (передав) Кредитору належні Банку майнові права за Кредитним договором №966 від 06.09.2012р., укладеним між Банком та ОСОБА_10 (ідентифікаційний код НОМЕР_1); доручено юридичному департаменту та департаменту корпоративного бізнесу банку здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ТОВ "ФК Аурум Фінанс", всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям.

Повідомлення вих. № 01-10/3255 про нікчемність вказаного договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6328 було відправлено ТОВ "ФК Аурум Фінанс" 03.08.2015 та отримано відповідачем 13.08.2015, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Український професійний банк" від 07.08.2015 № 136/ТА було зафіксовано факт виявлення комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями нікчемного договору, а саме - договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6328.

Спір у даній справі виник з підстав визнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіною в порядку здійснення перевірки правочинів, вчинених протягом року до введення в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" тимчасової адміністрації, відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", спірного договору відступлення права вимоги нікчемним, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності такого правочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір про відступлення прав вимоги від 27 травня 2015 року, нікчемним в порядку п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Стаття 215 ЦК України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1);

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2);

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема, з таких підстав (пункти 1,2,7):

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Як зазначалось вище, повідомлення вих. № 01-10/3255 про нікчемність договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6328 було відправлено ТОВ "ФК Аурум Фінанс" 03.08.2015 та отримано відповідачем 13.08.2015, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У вказаному повідомленні Уповноважена особа вимагала також повернути всі отримані відповідачем згідно договору відступлення оригінали документів.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни (ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідач оригінали документів не повернув, наслідком чого і стало звернення позивача до суду з даним позовом.

З витягу з протоколу №10 від 24.07.2015 року засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання Наказу № 26/ТА від 29.05.2015 та позовної заяви вбачається, що спірний правочин підпадає під критерії нікчемності, визначені п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а як на підставу для віднесення його до нікчемного Уповноваженою особою Фонду зазначено, що станом на дату укладення такого договору відповідач був кредитором позивача, зокрема, за договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015.

Разом з цим, спірним договором про відступлення права вимоги позивач відступив відповідачу право вимоги за Кредитним договором №966 від 06.09.2012 р., з усіма додатковими угодами та/ або договорами про внесення змін до нього, за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_10, посвідченим 06.09.2012 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А., за реєстровим № 2269, фактично надавши відповідачу як кредитору позивача переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд першої інстанції не погодився з посиланнями позивача на наявність правових підстав для віднесення договору відступлення права вимоги до нікчемних на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з чим суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами відповідача про те, що оскільки спірний правочин був оплатним, його не може бути віднесено до нікчемних на підставі вказаного пункту. При цьому, доказами оплатності такого правочину, на думку відповідача, є оригінал платіжного доручення № 75 від 27.05.2015, відповідно до якого відповідач перерахував на рахунок позивача 44 886, 25 грн. за відступлення права вимоги.

Аналогічного висновку щодо оплатності спірного договору дійшов і суд першої інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, на яку посилався позивач, що розрахунки за договором про відступлення прав вимоги проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" НОМЕР_3, відкритого в ПАТ "УПБ", на рахунок НОМЕР_2 ("Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами"), відкритого також у ПАТ "УПБ".

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 №280, за дебетом балансового рахунку 1200 "Кореспондентський рахунок банку в Національному банку України" проводяться суми коштів, які надходять на користь банку та його клієнтів, за кредитом рахунку проводяться суми коштів, які списуються Національним банком України за дорученням банку - власника рахунку за власними операціями, операціями його клієнтів.

На кореспондентському рахунку відображаються фактичні надходження і видатки грошових коштів з/на рахунок банку. Це означає, що всі кошти, які надходять на користь Банку та його клієнтів, зараховуються на кореспондентський рахунок банку в Національному банку України, а для обліку коштів, які надходять на користь клієнтів, банк відкриває на своєму балансі аналітичні рахунки балансових рахунків (поточні рахунки) тощо.

Відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. З аналізу вказаної норми вбачається, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, однак, за відсутності коштів у банку платника, такі кошти не можуть перераховуватись на будь-який інший рахунок.

Так, в силу приписів Інструкції, затвердженої постановою Правління НБУ "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 21.01.2004 №22, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Преамбулою цієї ж Інструкції визначено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

У свою чергу платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Разом з тим, у п.1.12 вказаної Інструкції №22 передбачено алгоритм дій банку у разі неможливості виконання платіжного доручення клієнта через відсутність коштів на кореспондентському рахунку банку, а саме визначено, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується.

Отже, суд мав беззаперечно встановити, що саме сталося в результаті здійснення відповідної операції - реальне надходження коштів на рахунок банку чи коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань. Адже, банк не може проводити безготівкові платежі клієнтів (електронні кошти), якщо такі кошти не має сам банк.

Крім того, сама лише наявність умови у договорах щодо подальшої оплати не дає підстави вважати правочин оплатним, в даному випадку навіть за наявності відмітки банку про проведення банківської операції без належного урахування наведеного вище.

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до ч.4 ст.75 Закону України "Про банки та банківську діяльність" (в редакції, яка діяла на момент прийняття постанови Правління НБУ від 30.04.2015 про віднесення Банку до категорії проблемних) Національний банк України мав право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок. Тобто, зобов'язання проведення розрахунків через консолідований кореспондентський рахунок та заборона використання прямих кореспондентських рахунків не є тотожними поняттями.

Поняття консолідованого кореспондентського рахунку закріплено в Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ від 16.08.2006 №320.

Так, консолідований кореспондентський рахунок - кореспондентський рахунок, що відкритий у Національному банку і на якому об'єднані кошти банку та його філій для роботи банку у системі електронних платежів за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку.

Отже, з урахуванням обмежень, встановлених постановою Правління НБУ №293/БТ від 30.04.2015, саме з цього рахунку мали б списуватися кошти під час проведення транзакцій з перерахування коштів з рахунків клієнтів банку, і саме на цьому рахунку кошти мали б відображатись у разі їх реального надходження.

Разом з тим, всупереч положень вказаної Постанови розрахунки за договором про відступлення прав вимоги проводилися через внутрішні рахунки Банку.

Зазначене підтверджується і умовами п. 5 договору відступлення і платіжним дорученням № 75 від 27.05.2015, з якого вбачається, що розрахунки за договором відбулися шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" НОМЕР_3, відкритого в ПАТ "УПБ", на рахунок НОМЕР_2 ("Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами"), відкритого також у ПАТ "УПБ".

Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин приписи постанови Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015, якими встановлено нормативну заборону на здійснення Банком всіх розрахунків інакше, ніж через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Так, постановою Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 "Про віднесення ПАТ "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" були встановлені певні обмеження у господарській діяльності ПАТ "Український професійний банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України, як-от: 1) заборонено передавати в забезпечення майно та активи Банку, 2) заборонено Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки, 3) всі розрахунки у національній валюті повинні здійснюватися виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Крім цього, колегією суддів враховується наступне.

З матеріалів справи, зокрема з довідки НБУ № 55-0004/59610 від 18.07.2016, вбачається, що залишок коштів у національній валюті на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" станом на 27.05.2016 становить всього 43 805,61 грн.

Отже, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення № 75 від 27.05.2015 та відповідно перерахувати такі кошти. Натомість, відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам позивача про те, що банк відмовився від власних майнових вимог до позичальника на користь третьої особи, передавши право вимоги та позбавивши себе цього права, безоплатно, оскільки кошти за відступлене право вимоги банком не отримано.

Щодо доводів позивача про нікчемність спірного договору з посиланням на п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до вказаного пункту, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, за якими банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним.

Щодо посилань позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015 відповідач перерахував на депозитний рахунок (відкритий в ПАТ "УПБ") 10 000 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з цим, позивач зазначив, що за вказаним депозитним договором фактичне повернення коштів відповідачу не відбулось, оскільки на кореспондентському рахунку позивача станом на 25.05.2015 залишок грошових коштів становив лише 160 890,97 грн., а станом на 27.05.2015 - 43 805,61 грн.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю достатньої кількості коштів на кореспондентському рахунку станом на 25.05.2015, фактично, меморіальний ордер № 22998266 від 25.05.2015 виконано не було, як і платіжне доручення відповідача № 75 від 27.05.2015.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором позивача за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку ліквідації банку залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою, а задовольняються у порядку черговості, встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас відповідач, будучі кредитором позивача за укладеним з ним депозитним договором та розрахувавшись за договором відступлення права вимоги від 27.05.2016 отримав від позивача майнові вимоги до ОСОБА_10 за Кредитним договором №966 від 06.09.2012 р., з усіма додатковими угодами та/ або договорами про внесення змін до нього, та за Іпотечним договором від 06.09.2012 р., і відповідно, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення частини своїх майнових вимог перед іншими кредиторами позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача.

За таких обставин, уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно в силу приписів п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" віднесла договір відступлення права вимоги до нікчемних.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 ЦК України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" оригінали документів, які товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" отримало згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_10: кредитний договір №966 від 06.09.2012; іпотечний договір, посвідчений 06.09.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим № 2269; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. 06.09.2012 за реєстровим № 2266; витяг з Державного реєстру правочинів №11799992 від 06.09.2012; заява ОСОБА_12 №2277 від 06.09.2012; витяг про державну реєстрацію прав №35608115 від 25.09.2012; технічний паспорт на квартиру №26, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги підлягає скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути на користь ПАТ "Український професійний банк" право майнової вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту права, у зв'язку з тим, що майнові права, хоча за приписами ст. 190 Цивільного кодексу України, є майном, однак є неспоживною річчю, що, відповідно, не має уречевленої форми, а тому, не може бути фізично повернуто позивачу.

При цьому, з огляду на те, що договір відступлення права вимоги є нікчемним, право вимоги, що є об'єктом такого договору, вважається таким, що не перейшло до нового кредитора.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги (з урахуванням тієї обставини, що єдиним відповідачем у даній справі є товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС") про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: внести зміни про суб'єктів в записі про іпотеку: 9828370, змінити іпотекодержателя - товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" на іпотекодержателя - публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; внести зміни про суб'єктів в записі обтяження: 9996672, змінити обтяжувача - товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" на обтяжувача - публічне акціонерне товариство "Український професійний банк".

Так, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим, з позовних вимог (зокрема, з п. 4 прохальної частини позову) заявлених у даній справі вбачається, що позивач просив внести зміни до Державного реєстру, не вказуючи осіб, яких необхідно зобов'язати внести такі зміни до Державного реєстру.

При цьому за змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду.

Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Отже, з урахуванням нікчемності договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015, позивач не позбавлений права звернутись до державного реєстратора або до нотаріуса (як спеціального суб'єкту у передбачених законом випадках) із заявою про внесення змін до Державного реєстру.

Приймаючи постанову у даній справі апеляційним судом враховується позиція Вищого господарського суду України, викладена у постанові від 05 квітня 2017 року у справі №910/10369/16 (вказана справа є аналогічною даній справі).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно і об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом зобов'язання відповідача повернути оригінали документів, які товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" отримало згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, з прийняттям нового рішення - про задоволення позову у вказаній частині.

В решті рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/11214/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/11214/16 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого за № 6328, що був укладений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" шляхом зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" оригінали документів, які товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" отримало згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_10: кредитний договір № 966 від 06.09.2012; іпотечний договір, посвідчений 06.09.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим № 2269; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. 06.09.2012 за реєстровим № 2266; витяг з Державного реєстру правочинів №11799992 від 06.09.2012; заява ОСОБА_12 №2277 від 06.09.2012; витяг про державну реєстрацію прав №35608115 від 25.09.2012; технічний паспорт на квартиру №26, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з прийняттям нового рішення в цій частині - про задоволення позову.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого за №6328, що був укладений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС"; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15, ) оригінали документів, які товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" отримало згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме документи щодо позичальника банку - ОСОБА_10: кредитний договір № 966 від 06.09.2012; іпотечний договір, посвідчений 06.09.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим № 2269; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. 06.09.2012 за реєстровим № 2266; витяг з Державного реєстру правочинів №11799992 від 06.09.2012; заява ОСОБА_12 №2277 від 06.09.2012; витяг про державну реєстрацію прав №35608115 від 25.09.2012; технічний паспорт на квартиру №26, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/11214/16 - залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15, ) судовий збір у розмірі 1 378 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15, ) судовий збір у розмірі 1 515 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

7. Матеріали справи №910/11214/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко