номер провадження справи 9/1/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 Справа № 908/923/17

за позовом: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії Автомобільні дороги України (69095, місто Запоріжжя, вул. Українська, 50)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інформмаркет (69002, АДРЕСА_1; 69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 4)

про стягнення суми 81113,97 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії Автомобільні дороги України, м. Запоріжжя, звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інформмаркет, м. Запоріжжя, помилково перерахованих коштів в розмірі 81113,97 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/923/17, справі присвоєно номер провадження 9/1/17, судове засідання призначене на 17.05.2017р. Ухвалою суду від 17.05.2017р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 30.05.2017р., потім на 19.06.2017р.

19.06.2017р. справу розглянуто, прийнято рішення.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

19.06.2017р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними в справі матеріалами. В клопотанні позивач також зазначив про відсутність можливості виконання вимог ухвали господарського суду від 30.05.2017р. у даній справі.

У судове засідання 19.06.2017р. представник позивача не зявився.

У судовому засіданні 30.05.2017р. представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та наданих суду додаткових поясненнях.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на наступне. 30.01.2006 року між ТОВ «Інформмаркет» - постачальником, та ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - покупцем, було укладено договір поставки № 30/01-1П. На підставі зазначеного договору за період 2010-2013 років між позивачем та відповідачем проводились господарські операції, в результаті чого відповідачу було помилково перераховано грошові кошти у розмірі 81113,97 грн., що підтверджується карткою рахунку 631, платіжним дорученням № 595 від 07.03.2013 року, банківськими виписками від 08.02.2012 року та 09.02.2012 року. За доводами позивача, на теперішній час за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 81113,97 грн. і обовязок відповідача повернути безпідставно отримані кошти передбачений нормами діючого законодавства. На підставі ст.ст. 22, 23, 1212, 1213 ЦК України, ст. 73, 174, 193 ГК України просить позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не спростував, письмового відзиву та інших витребуваних судом документів не надав, представника у судове засідання не направив. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду направлялася на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням. Ухвала суду про порушення провадження у справі від 04.05.2017р. повернута підприємством звязку на адресу суду з відміткою немає такої квартири, так само і ухвала суду від 17.05.2017р.

В даному випадку, ухвали господарського суду від 04.05.2017р. про порушення провадження у справі, від 17.05.2017р. про відкладення розгляду справи та від 30.05.2017р. про відкладення розгляду справи на 19.06.2017р. було направлено відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 69002, АДРЕСА_2. Ухвала суду від 30.05.2017р. про відкладення розгляду справи була також додатково направлена на адресу відповідача, вказану в договорі поставки № 30/01-1П від 30.01.2006р., укладеному між сторонами, а саме: 69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая,4.

Отже, судом належним чином виконано обовязок та вжито заходи щодо повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, призначення судового засідання, місце та час розгляду справи.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 30.05.2017 р., суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформмаркет» (Постачальником, відповідачем у справі) та Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії Автомобільні дороги України (Покупцем, позивачем у справі) було укладено договір поставки № 30/01-1П (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 та п. 1.2 договору Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити щебеневу продукцію, дизпаливо, бензин А-76, пісок кварцовий (далі товар), згідно специфікацій, які додаються і є невід'ємною частиною даного договору, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити такий товар.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що Постачальник відвантажує товар на адресу Покупця за цінами, що визначені у Договорі та специфікаціях Постачальника і які погоджені з Покупцем, та можуть бути змінені за домовленістю сторін та вказані у специфікаціях та Додаткових угодах.

Товар, вказаний в п. 1.1 Договору, постачається Покупцю партіями. На кожну партію товару складається специфікація, в якій вказується одиниця виміру кількості товару, загальна кількість товару по конкретній партії, її дольове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) по видам, маркам, типам (п. 2.2 Договору).

Специфікації складаються та узгоджуються сторонами та є невідємною частиною Договору (п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Постачальника з відстрочкою платежу до 30 календарних днів від дня отримання партії товару.

Відповідно до п. 9.1 Договору даний договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2010 року, а в частині взаєморозрахунків до повного завершення.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачем безпідставно утримуються кошти в розмірі 81113,97 грн., які підлягають поверненню позивачу згідно ст. 1212 ЦК України.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом з тим, зобов`язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобовязань, обов`язковою умовою виникнення яких є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте чи збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав копію договору № 30/01-1П від 30.01.2006 р., копії платіжних доручень № 405 від 08.02.2012 р. та № 411 від 09.02.2012 р., в призначенні платежу яких зазначено «за пальне згідно рахунку № 8 від 02.02.2012 р.» та «за пальне згідно рахунку № 9 від 06.02.2012 р.», відповідно.

При цьому, позивач зазначає, що станом на 06.02.2012р. у нього перед відповідачем рахувалася заборгованість за отриманий товар у розмірі 44350,03 грн. 08.02.2012р. на розрахунковий рахунок відповідача (постачальника) платіжним дорученням № 405 було перераховано кошти в розмірі 47929,20 грн., отже, сума зайво перерахованих коштів складає 3579,17 грн. В подальшому, як зазначив позивач, відповідачу було помилково перераховано грошові кошти в розмірі 47534,80 грн. (платіжне доручення № 411 від 09.02.2012 р.) та 30000,00 грн. (платіжне доручення № 595 від 07.03.2013р.). Отже, загальна сума зайво перерахованих коштів складає 811113,97 грн.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем склалися господарські відносини на підставі укладеного ними Договору, який породив взаємні обовязки: обовязком відповідача стало надання поставити позивачу обумовлену Договором продукцію, а обовязком позивача оплата її вартості на умовах, визначених Договором.

Також, як підтверджується матеріалами справи та самим позивачем, Договір поставки № 30/01-1П виконувався сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, з огляду на приписи ст. 712 Цивільного кодексу України відносини, що виникли між позивачем та відповідачем, є відносинами майнового найму, які характеризуються, зокрема тим, що одна особа за плату отримує від іншої особи обумовлений Договором товар.

Таким чином, в даному випадку, відсутні підстави вважати, що перераховані позивачем на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти є безпідставно набутими.

Суд вважає необхідним зазначити, що позивачем до матеріалів справи не надано жодної Специфікації, на підставі яких на адресу позивача постачалася продукція (п. п. 1.2, 2.1, 2.2 Договору).

Слід зазначити, що пунктом 5.1 укладеного між сторонами Договору передбачено порядок розрахунків за отриманий від відповідача товар перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з відстрочкою платежу до 30 календарних днів від дня отримання партії товару, і такої форми розрахунку, як передплата, умовами Договору не передбачено.

Разом з тим, жодних доказів того, що перераховані позивачем кошти 08.02.2012р., 09.02.2012р. та 07.03.2013р. в сумі 81113,97 грн. не є платою за отриманий раніше від відповідача товар згідно умов Договору, суду не надано.

На неодноразову вимогу суду щодо надання позивачем доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми, зокрема, доказів отримання товару, його кількості та оплати його вартості, первинних документів щодо взаємовідносин сторін за Договором позивачем не надано.

Крім того, не доведеним належними засобами доказування є твердження позивача про перерахування на розрахунковий рахунок відповідача суми в розмірі 30000,00 грн. згідно платіжного доручення № 595 від 07.03.2013 р., оскільки на наданій позивачем до матеріалів справи копії вказаного платіжного доручення відсутня печатка банка щодо його прийняття.

Таким чином, в даному випадку наявні підстави вважати, що заявлена позивачем до стягнення сума в загальному розмірі 81113,97 грн. була перерахована ним в якості плати за отриманий згідно договору поставки товар та на підставі виставлених відповідачем рахунків, про що зазначено самим позивачем в призначенні платежів.

Відтак, доводи позивача про те, що ці кошти є майном, безпідставно набутим відповідачем, не відповідають фактичним обставинам і спростовані матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що норми ст.1212 ЦК України не підлягають застосуванню для стягнення з відповідача суми 81113,97 грн., оскільки відсутній факт безпідставного набуття відповідачем зазначених коштів.

Також відсутні підстави вважати, що зазначені кошти є зайво перерахованими коштами, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві підстав, а також з огляду на надані позивачем докази, позовні вимоги не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Отже суд у задоволенні позову відмовляє повністю.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.С. Боєва

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 20 червня 2017 р.