РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017Справа №910/9806/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ"

про стягнення 61.969.201,15 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Суворова Л.В. - за довіреністю від 10.01.2017 № 6-57.

відповідача: Волощук П.Ю. - за довіреністю від 30.12.2016 № 127.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" про стягнення 61.969.201,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 № /Н020, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в розмірі 61.969.201,15 грн., з яких: 49.901.331,72 грн. - основний борг, 5.239.645,44 грн. - пеня, 5.942.990,52 грн. штраф, 373.296,91 грн. - 3% річних та 511.936,56 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.09.2016 у справі № 910/9806/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016, позов задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017 вказані вище судові акти скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 22.03.2017 № 05-23/1129 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/9806/16, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2017 справу № 910/9806/16 прийнято до провадження судді Балац С.В. Розгляд справи призначено на 15.05.2017.

До господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача в яких останній зазначає, що у зв'язку із підписанням спільних протокольних рішень, строки виконання грошових зобов'язань, які виникли на підставі укладеного між сторонами спору договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 № /Н020 змінились.

Представник позивача подав до суду письмові пояснення в яких зазначив про те, що не нараховуються штрафні санкції, 3 % річних та інфляційні втрати на суму платежу, здійснену на підставі договору про організацію враєморозрахунку спільного протокольного рішення, з моменту укладання даного договору і до здійснення фактичного платежу. Поза межі дії договору про взаєморозрахунки (спільного протокольного рішення) нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат правомірне. Звільнення від відповідальності можливе лише відносно оплати, здійсненій у порядку встановленому договорами про організацію взаєморозрахунку (спільними протокольними рішеннями). Відтак, позивач вважає, що нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат поза межами спільних протокольних рішень правомірне.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 15.05.2017 продовжив строк вирішення спору та оголосив перерву до 31.05.2017.

До господарського суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача в яких останній, зокрема, вказав про те, що основна сума заборгованості в розмірі 49.901.331,72 грн. відповідачем сплачена, а провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 31.05.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ", як газотранспортне підприємство, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ", як замовником, (далі - відповідач) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 № /Н020 (далі - Договір), відповідно предмету якого позивач зобов'язується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) відповідача складає 472900000 куб.м. Газ відповідача, транспортування якого за цим Договором здійснює позивач, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

Положеннями п. 3.1. Договору передбачено, що послуги з транспортування газу оформлюються позивачем і відповідачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Пунктами 3.2, 3.4 Договору сторони погодили, що позивач до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє відповідачу два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою позивача. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків відповідача з позивачем.

Відповідно до п. 5.5 Договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 % попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 7.3 Договору, що у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із відповідача стягуєтеся пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як передбачено в п. 11.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07.2015 до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем в період з 07.2015 по 04.2016 включно були надані відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 236.645.514,57 грн. що підтверджується актами наданих послуг: № 07-15-/Н020 від 31.07.2015, № 08-15-/Н020 від 31.08.2015, № 09-15-/Н020 від 30.09.2015, № 10-15-/Н020 від 31.10.2015, № 11-15-/Н020 від 30.11.2015, № 12-15-/Н020 від 31.12.2015, № 01-16-/Н020 від 31.01.2016, № 02-16-/Н020 від 29.02.2016, № 03-16-/Н020 від 31.03.2016 та № 04-16-/Н020 від 30.04.2016.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник внаслідок допущеного відповідачем порушення у його грошовому зобов'язанні за укладеним між сторонами спору Договором, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 49.901.331,72 грн.

Крім того, враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в розмірі 5.239.645,44 грн. та штрафу в сумі 5.942.990,52 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 373.296,91 грн. та інфляційних втрат в сумі 511.936,56 грн.

Враховуючи те, що відповідачем повністю погашено перед позивачем основну заборгованість за Договором в розмірі 49.901.331,72 грн., про що також позивачем подана до суду відповідна заява, суд дійшов висновку, що провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 49.901.331,72 грн. підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Щодо решти заявлених позовних вимог, то вони задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Розрахунок за надані послуги за укладеним між сторонами спору Договором відповідач здійснював наступним чином:

- частину вартості послуг з транспортування газу відповідач оплатив за рахунок коштів підприємства шляхом перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств;

- іншу частину наданих послуг - за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Щодо нарахування відповідачу 7% штрафу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи, що предметом розгляду даної справи є грошове зобов'язання відповідача перед позивачем, стягнення 5.942.990,52 грн. штрафу на підставі положень статті 231 ГК України є безпідставним.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між головним управлінням державної казначейської служби України у Київській області, департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, відповідачем, позивачем і НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, зокрема:

- від 18.09.2015 № 1959/у на суму 651.360,00 грн.;

- від 16.10.2015 № 2119/у на суму 1.097.124,00 грн.;

- від 20.11.2015 № 2533/у на суму 9.114.050,00 грн.;

- від 18.12.2015 № 2972/у на суму 27.000.000,00 грн.;

- від 19.01.2016 № 72/у на суму 14.512.500,00 грн.;

- від 19.02.2016 № 696/у на суму 15.000.000,00 грн.;

- від 18.03.2016 № 1017/у на суму 19.379.065,95 грн.;

- від 20.05.2016 № 1603/у на суму 7.000.000,00 грн.;

- від 21.06.2016 № 1790/у на суму 5.294.033,00 грн.;

- від 26.12.2016 № 3611/у на суму 20.000.000,00 грн.;

- від 26.12.2016 № 3610/у на суму 15.000.000,00 грн.

За умовами вказаних вище спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачене надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювались строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі укладеного між сторонами спору Договору.

Держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів (ст. 12 ГК України).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11.01.2005), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище постанову КМУ № 20 від 11.01.2005.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016 у справі №924/13/16.

Таким чином, підписання між сторонами спору спільних протокольних рішень і виконання положень постанови КМУ № 20 від 11.01.2005, свідчить, що часткова оплата наданих послуг за Договором підлягає погашенню, зокрема, шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Враховуючи положення постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 а також факт підписання спільних протокольних рішень, строки виконання грошових зобов'язань, які виникли на підставі укладеного між сторонами спору Договору змінились.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, для застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов'язання, які передбачені п. 7.3 Договору та застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за надані послуги була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

Оскільки частина вартості наданих послуг по Договору в період з 07.2015 по 04.2016, яка не покривалась спільними протокольними рішеннями була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів, в межах строку оплати (п. 5.5 Договору), то у позивача відсутні підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 5.239.645,44 грн., 3 % річних в сумі 373.296,91 грн. та інфляційних втрат в сумі 511.936,56 грн. задоволенню не підлягають, оскільки наведеними вище спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків фактично змінено порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу за укладеним між сторонами спору Договором.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 статті 80 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі № 910/9806/16 в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (04108, м. Київ, просп. Свободи, 2Г, літ. А, ідентифікаційний код: 39592941) суми основної заборгованості в розмірі 49.901.331 (сорок дев'ять мільйонів дев'ятсот одна тисяча триста тридцять одна) грн. 72 коп. - припинити.

2. У задоволенні решти вимог - відмовити повністю.

Повне рішення складено 12 червня 2016 року

Суддя С.В. Балац