РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа №910/5388/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування збитків в порядку регресу 25 430,20 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - ОСОБА_1, довіреність №б/н, від 03.01.2017р.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 25 430,20 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.08.2016 року в м. Києві по пр-ту Броварському, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 (застрахований позивачем транспортний засіб) та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 25 430,20 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. ОСОБА_2 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві "Київський страховий дім".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.04.2017 року.

07.06.2017 року відповідачем в судовому засіданні надано відзив на заяву позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволені позову.

Представник позивача в судове засідання 06.07.2017 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення 25 327,18 грн. страхового відшкодування підлягає припиненню, а інша частина позовних вимог не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки «УПС МВС у м. Києві та постанови Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року у справі №754/10993/16-п, в м. Києві по пр-ту Броварському, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року у справі №754/10993/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору страхування серія № 1049215 від 13.05.2016 року.

Відповідно до Рахунку-фактури № О від 25.08.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП склала 25 430,20 грн.

Як вбачається з страхового акту № 1420/16/50/ТР25/00/2 від 27.09.2016 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 25 430,20 грн.

Зазначені кошти в розмірі 25 430,20 грн. позивачем було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням № 06976 від 06.10.2016 року та карткою рахунку 36.1.1. про взаємозалік, які містяться в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_1, керував ОСОБА_2.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_2, ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_2 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що між відповідачем та страхувальником було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ № АЕ/4854672 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21 110» д.н. НОМЕР_4, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 50 000,00 грн. та франшизу у розмірі 00,00 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Водночас, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у цьому випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Якщо ж існує різниця між сумою відшкодування, визначеною Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та фактичним розміром збитків (що мало місце в цьому випаду), то ця різниця має бути відшкодована особою, винною в їх заподіянні (винуватцем ДТП).

Визначення розміру та виплати страхового відшкодування за договорами добровільного майнового страхування і договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності мають різне правове регулювання і в кожному випадку на страховика не можна покладати більшу відповідальність, ніж та, що передбачена відповідним законом та договором зі страхувальником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 06.04.2016 року по справі № 910/25583/15.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю НОМЕР_5, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку з урахуванням складових, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності, передбаченого договором (полісом) № АЕ/4854672, що складає 25 327,18 грн.

Однак, після звернення позивача з позовною заявою до суду відповідачем було сплачено вищезазначену заборгованість у розмірі 25 327,18 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №19381 від 23.05.2017 року.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги, що станом на день розгляду справи відповідач сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 25 327,18 грн., суд вважає, що провадження у справі в цій частині позову підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору, судовий збір в цій частині позову покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням того, що страхове відшкодування розраховане у порядку, встановленому законодавством в розмірі 25 327,18 грн. було відшкодовано відповідачем на користь позивача, позовні вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 103,02 грн. є необґрунтованими, а тому у позові в цій частині слід відмовити.

Судові витрати в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 103,02 грн. відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення 25 327,18 грн. страхового відшкодування припинити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41; код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський Страховий Альянс" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 33-37, код 19411125) 1 593 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто три) грн. 50 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 12.06.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна