КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа№ 910/1582/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Гнатюк С.В. (довіреність №01/738-46 від 29.12.2016 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р.

у справі №910/1582/17 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про відшкодування збитків в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування за завдані збитки в розмірі 5809,30 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 5809,30 грн. та 1600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вказане рішення, позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 2325,98 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції частково є незаконним та необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення змінити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника позивача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 р. та від 22.05.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.12.2013 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1904/13-Тз/К/01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску.

Договором встановлено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП. Строк дії договору встановлено з 06.12.2013 р. до 05.12.2014 р. (п. 7.2, 16 договору добровільного страхування).

Пунктом 27.1. договору добровільного страхування сторони погодили, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, банка) і страхового акта, який складається страховиком.

Умовами п. 27.10. договору добровільного страхування передбачено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО. В окремих випадках, за згодою страховика та страхувальника (банка), розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміни на нові.

При пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається «на базі авторизованої СТО» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО. Авторизована СТО - СТО, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування ТЗ певної марки згідно з вимогами заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером, тощо) (п.п. 17, 27.11, 27.11.1 договору добровільного страхування).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

В ст. 8 Закону України «Про страхування» зазначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

10.03.2014 р. в м. Києві по вул. Лебедєва, 47, відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілем марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2014 р. у справі №752/3508/14-п встановлено порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

10.03.2014 р. власник застрахованого автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій повідомив про факт ДТП та просив виплатити відшкодування на СТО ТОВ «Віннер Автомотів».

Згідно рахунку №1013798 від 12.03.2014 р., виставленого власнику застрахованого транспортного засобу СТО ТОВ «Віннер Автомотів», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 9863,97 грн. з ПДВ.

Частиною 1 ст. 988 ЦК України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування наземного транспорту №1904/13-Тз/К/01 від 06.12.2013 р., склав страховий акт №1904/13-Тз/К/01-1 від 17.03.2014 р., згідно якого пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 9064,02 грн. (без ПДВ).

На підставі складеного страхового акта №1904/13-Тз/К/01-1 від 17.03.2014 р., позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 9064,02 грн. на рахунок СТО ТОВ «Віннер Автомотів», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №5226 від 18.03.2014 р.

За фактом ремонта пошкодженого автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, СТО ТОВ «Віннер Автомотів» було складено акт виконаних робіт №6119722 від 31.03.2014 р. на загальну суму 9863,97 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, з метою врегулювання спору він звертався до ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою про відшкодування збитків. Проте, відповідачем була здійснена лише часткова оплата в розмірі 2744,72 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Частково заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що відповідно до акта огляду транспортного засобу від 11.03.2014 р., складеного на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» диск колісний литий задній лівий має лише пошкодження лакофарбового покриття і потребує фарбування. Однак, відповідно до рахунку №1013798 від 12.03.2014 р., складеного СТО ТОВ «Віннер Автомотів» вказана заміна диску на новий, внаслідок чого ТДВ СК «Альфа-Гарант» при визначенні розміру страхового відшкодування вирахувало його вартість.

Згідно ст. 355 ГК України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За змістом ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі №3-303гс15.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_5 та знаходився під керуванням ОСОБА_4

Доказів того, що ОСОБА_4 не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, судом першої інстанції вірно встановлено, що останній керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вина ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/0408879 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (9064,02 грн.); визначені полісом №АС/0408879 розміри лімітів відповідальності та франшизи (510,00 грн), а також суму відшкодовану відповідачем (2744,72 грн.) колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 5809,30 грн. (9064,02 грн. - 510,00 грн. - 2744,72 грн. = 5809,30 грн.), а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Щодо доводів ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» стосовно безпідставної заміни лівого заднього колісного диску, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно договору страхування.

Як зазначено вище, умовами договору добровільного страхування наземного транспорту №1904/13-Тз/К/01 від 06.12.2013 р. передбачено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми, а розмір збитків визначається «на базі авторизованої СТО». Тобто, при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО.

При цьому, кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків СТО (п. 27.10. договору добровільного страхування).

Рахунком №1013798 від 12.03.2014 р., складеним офіційним дилером Ford СТО ТОВ «Віннер Автомотів» підтверджується, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 9863,97 грн. з ПДВ, що включає в себе заміну диску колісного заднього лівого.

Крім того, з листа №140314/5 від 14.03.2014 р. ТОВ «Віннер Автомотів» вбачається, що у зв'язку з відсутністю технології ремонту виробника та необхідного обладнання ТОВ «Віннер Автомотів» не виконує роботи з фарбування/ремонту легко сплавних та металевих дисків.

Отже, позивачем правомірно було виплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 9064,02 грн.

Колегія суддів погоджується щодо правомірності відмови у задоволенні вимог відповідача щодо зобов'язання позивача передати ТДВ СК «Альфа-Гарант» диск колеса, який було замінено та звертає увагу на наступне.

Пункт 27.20. договору добровільного страхування (на який посилається відповідач), регламентує правовідносини між сторонами, що його уклали та не породжує відповідних прав та обов'язків у апелянта.

Разом із цим, позов у цій справі заявлено в порядку регресу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для зміни рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції частково є незаконним та необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р. у справі №910/1582/17 залишити без змін.

Справу №910/1582/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець