РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа №910/7616/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про стягнення коштів в розмірі 18 128,55 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 1 від 01.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" про стягнення коштів в розмірі 18 128,55 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.10.2013 р. між приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» та ОСОБА_2 укладено договір страхування автотранспорту № 17488, відповідно до якого застраховано автомобіль НОМЕР_1.

28.09.2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва № 760/21315/14-г від 12.11.2014 р. ОСОБА_4 визнано винним у правопорушенні, яке передбачене ст. 124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

На виконання вимог договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 49 401,07 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_3 застраховано у приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АІ3768295.

Так, до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" у порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди, тому позивач звернувся до суду.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою вих. № R|L18108 від 24.04.22015 р., відповідно до якої просив сплатити 49 401,07 грн.

Відповідач вимогу виконав частково в розмірі 31 272,52 грн., тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.05.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.06.2017 р.

31.05.2017 р. до канцелярії суду від МТСБУ надійшла витребувана інформація.

02.06.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

У судове засідання 06.06.2017 р. представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.05.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

10.10.2013 р. між приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» та ОСОБА_2 укладено договір страхування автотранспорту № 17488, відповідно до якого застраховано автомобіль НОМЕР_1.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З довідки № 9442538 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 28.09.2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва № 760/21315/14-г від 12.11.2014 р. ОСОБА_4 визнано винним у правопорушенні, яке передбачене ст. 124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 101-10-14 про оцінку вартості матеріального збитку від 02.10.2014 р., вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу становить 49 911,43 грн.

Як вбачається із рахунку № ІВР0002617 від 02.10.2014 р. ремонтні роботи становлять 47 138,66 грн.

Як вбачається із рахунку № ІВР0002706 від 05.11.2014 р. ремонтні роботи становлять 3 012,41 грн.

Страховик склав страховий акт № від 22.10.2014 р., відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 46 388,66 грн.

Страховик склав страховий акт № (доплата) від 10.11.2014 р., відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 3 012,41 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 46 388,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000033676 від 23.10.2014 р. та 3 012,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000034038.

Згідно статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_3 застраховано у приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АІ3768295, франшиза становить 510, 00 грн.

Так, до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" у порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди, тому позивач звернувся до суду.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою вих. № R|L18108 від 24.04.22015 р., відповідно до якої просив сплатити 49 401,07 грн. отримана останнім 05.05.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 039.

Відповідач вимогу виконав частково в розмірі 31 272,52 грн.

У відзиві на позовну заяву 1499 від 31.05.2017 р. приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» зазначило, що позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу, який на його думку становить 0,4481, а тому сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 31 272,52 грн., яка була сплачена відповідачем на користь позивача.

Згідно з п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003р. № 142/5/2092, значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Оскільки, рік випуску транспортного засобу BMW, д.н. НОМЕР_1 є 2008 року , тобто строк експлуатація становить 6,92 років на день ДТП та пробіг автомобіля складає 128 960 км (нормативний середньорічний пробіг становить 22 600), тому твердження відповідача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

У звіті № 101-10-14 від 02.10.2014 р. зазначено, що коефіцієнт фізичного зносу становить 0, тобто не розраховується.

Відповідно до абзацу 2 пункту 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язок проведення дослідження експерта чи аварійного комісара покладено саме на відповідача, а до позивача від потерпілої особи перейшло лише право (а не обов'язок) на проведення відповідних досліджень.

Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже, законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та його наслідками.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Статтею 5 цього ж Закону визначено вичерпний перелік суб'єктів оціночної діяльності.

Наданий відповідачем розрахунок № 128308R-9 від 08.05.2015 р., складений старшим спеціалістом департаменту врегулювання збитків ОСОБА_5 судом до уваги не береться, оскільки не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують право ОСОБА_5 як фахівця з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, займатися оціночною діяльністю.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Враховуючи положення абз. 2 ч. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування складає: 49 401,07 грн. (сплачена позивачем сума страхового відшкодування) - 510,00 грн. (франшиза) - 31 272,52 грн. (сума сплачена відповідачем) = 17 618,55 грн.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки BMW, д.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, при частковому задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються:

на позивача в сумі 44,96 грн., на відповідача - 1 555,04 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, ) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) страхове відшкодування в розмірі 17 618 (сімнадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 55 коп., судовий збір в розмірі 1 555 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 21.06.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий