РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Справа №903/144/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Коломис В.В. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 22.02.17р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Волинської області від 04 квітня 2017 року у справі №903/144/17 (суддя Шум М.С.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 59 290,01 грн.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2017 року, рішенням господарського суду Волинської області було частково задоволено позов ФОП ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 59 290,01 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача 50 290,01 грн., з них 49 000,00 грн. - заборгованості, 1 290,01 грн. - пені, а також 1 600,00 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що ним було сплачено на рахунок позивача 02 квітня 2017 року ще частину боргу у розмірі 2000,00 грн., про що позивачу було відомо (платіжне доручення №308 від 02 квітня 2017 року).

Також, суд не врахував ту обставину, що між сторонами по справі не були належним чином оформлені акти приймання-виконання робіт перевезення по усім чотирьом перевезенням, хоча згідно пп.5.2, 5.3, 5.4 Договору перевезення №ПГ/60/П від 08 листопада 2016 року, акти виконаних робіт є однією із обов'язкових підстав для оплати послуг перевезення.

Позивач не скористався своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

03 квітня 2017 року, ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду ФОП ОСОБА_3 було відновлено пропущений строк оскарження рішення господарського суду Волинської області від 04 квітня 2017 року, прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: Дужич С.П., головуючий, Саврій В.А., Юрчук М.І., її розгляд призначено на 14 червня 2017 року.

14 червня 2017 року, розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Юрчук М.І., було проведено автозаміну, якою визначено колегію суддів у складі: Дужич С.П., головуючий, Саврій В.А., Коломис В.В.

14 червня 2017 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у новому складі, її розгляд залишено на 14 червня 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а рішення господарського суду у даній справі законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст. ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

08 листопада 2016 року, між ФОП ОСОБА_4, як перевізником, та ФОП ОСОБА_3, як експедитором, було укладено Договір №ПГ/60/П на здійснення транспортних перевезень, відповідно до умов якого сторони визначали порядок відносин, що виникають при організації, здійсненні і розрахунку за автомобільні перевезення вантажів транспортними засобами перевізника за заявками експедитора. (а.с.11)

Пунктами 2.3, 2.4. Договору №ПГ/60/П передбачено, що на кожне окреме перевезення оформляється заявка, що містить опис умов і особливостей конкретного перевезення, які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктами 5.2, 5.3 Договору №ПГ/60/П передбачено, що підставою для оплати експедитором перевезення є оригінал рахунка-фактури перевізника, оригінал СМR- накладної з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу, акт виконаних робіт та податкова накладна. Сума фрахту, що підлягає оплаті за виконане перевезення, відповідає сумі фрахту, погодженої сторонами в заявці (п.3.1) з врахуванням змін, перерахованих у п.п.4.2.6, 4.2.7 Договору.

Пунктом 5.4 Договору №ПГ/60/П сторони визначили, що термін оплати послуг перевізника складає 5 банківських днів з моменту одержання експедитором документів, які зазначені у п.5.2 Договору, якщо інше не оговорене сторонами в заявці на перевезення.

На підставі відповідачем заявок:

- №000000204 від 02 грудня 2016 року;

- №000000207 від 07 грудня 2016 року;

- №000000209 від 08 грудня 2016 року;

- №000000216 від 27 грудня 2016 року, позивач надав послуги з перевезення на суму 68 000,00 грн., що вбачається з рахунків-фактур і актів здачі-прийняття вантажу на 17000,00 грн. кожен (курчат бройлерів) за маршрутом: м. Нововолинськ (Волинська область) - с. Дачне (Одеська область). (а.с.12-14, 22-24, 32-34, 39-41)

У відповідності до умов Договору, позивач, згідно фіскальних чеків №7407 від 13 грудня 2016 року, №8306 від 22 грудня 2016 року, №9185 від 05 січня 2017 року, надіслав відповідачу оригінали зазначених в п.5.2 даного Договору документів. (а.с.20, 30, 48)

Відповідач, платіжним дорученням №289 від 10 лютого 2017 року провів часткову оплату у сумі 10 000,00 грн. за отримані транспортні послуги. (а.с.46)

15 лютого 2017 року, ФОП ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Волинської області із позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 59 291,08 грн., з яких 58 000,00 грн. - основного боргу, 1291,08 грн. - пені. (а.с.3-9)

Після пред'явлення позову, відповідач, платіжним дорученням №294 від 17 лютого 2017 року провів додаткове погашення заборгованості у розмірі 7 000,00 грн. за отримані транспортні послуги. (а.с.63)

27 лютого 2017 року, позивач звернувся до господарського суду Волинської області із заявою про уточнення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 52 291,08 грн., з яких: 51 000,00 грн. - основного боргу та 1 291,08 грн. - пені, у зв'язку зі сплатою останнім 7 000,00 грн. у рахунок заборгованості. (а.с.62-63)

Після чого, відповідач, платіжним дорученням №305 від 10 березня 2017 року провів додаткове погашення заборгованості у розмірі 2 000,00 грн. за отримані транспортні послуги. (а.с.72)

13 березня 2017 року, позивач звернувся до господарського суду Волинської області із заявою про уточнення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 50 291,08 грн., з яких: 49 000,00 грн. - основного боргу та 1 291,08 грн. - пені, у зв'язку зі сплатою останнім 2 000,00 грн. у рахунок заборгованості. (а.с.71-72)

04 квітня 2017 року, рішенням господарського суду Волинської області було частково задоволено позов ФОП ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 59 290,01 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача 50 290,01 грн., з них 49 000,00 грн. - заборгованості, 1 290,01 грн. - пені, а також 1 600,00 грн. - судового збору. В решті позову було відмовлено. (а.с.82-83)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір №ПГ/60/П на здійснення транспортних перевезень, умовами якого визначено порядок відносин по організації, здійсненню і розрахунку за автомобільні перевезення вантажів транспортними засобами перевізника за заявками експедитора.

Заявки на перевезення вантажів є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно даного Договору №ПГ/60/П ФОП ОСОБА_9 від ОСОБА_3 було прийнято заявки:

- №000000204 від 02 грудня 2016 року

- №000000207 від 07 грудня 2016 року

- №000000209 від 08 грудня 2016 року

- №000000216 від 27 грудня 2016 року, з якими ФОП ОСОБА_4 надав відповідачу послуг з перевезення курчат бройлерів з м. Нововолинськ (Волинська область) в с. Дачне (Одеська область) на суму 68 000,00 грн., що вбачається з рахунків-фактур і актів здачі-прийняття вантажу на 17 000,00 грн. кожен, які відбувались 05-06, 08-09, 09-10 і 28-29 грудня 2016 року.

Відповідно до п.5.2 Договору №ПГ/60/П, перевізник для здійснення розрахунків зобов'язаний надати експедитору: оригінал рахунку, ТТН (СМК) з відбитком печатки вантажоодержувача, Акт надання послуг, податкову накладну.

13, 22 грудня 2016 року і 05 січня 2017 року позивач надіслав відповідачу відповідні документи по поставкам (ТТН, рахунок, податкова накладна та акт надання послуг), які останнім особисто були отримані 19 грудня 2016 року і 13 січня 2017 року.

Згідно п.5.4 Договору №ПГ/60/П, оплата здійснюється протягом 05 банківських днів з дня отримання документів.

Проте, відповідач свої обов'язки по оплаті отриманих послуг виконав не в повному обсязі та платіжними дорученнями №289 від 10 лютого 2017 року, №294 від 17 лютого 2017 року, №305 від 10 березня 2017 року провів часткову оплату у сумі 19 000,00 грн., чим допустив порушення умов Договору №ПГ/60/П.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, позовні вимоги в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_10 49 000,00 грн. - основної заборгованості за надані та отримані послуги по Договору №ПГ/60/П, які є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Крім того, позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_3 1 291,08 грн. - пені за затримку розрахунку за період прострочки з 27 грудня 2016 року по 12 лютого 2017 року по заявці №000000204 від 02 грудня 2016 року в сумі 625,97 грн. (а.с.18), з 21 січня по 12 лютого 2017 року по заявці №000000207 від 07 грудня 2016 року в сумі 299,95 грн. (а.с.28), з 21 січня по 12 лютого 2017 року по заявці №000000209 від 08 грудня 2016 року в сумі 299,95 грн. (а.с.38) та з 21 по 25 січня 2017 року по заявці №000000216 від 27 грудня 2016 року в сумі 65,21 грн. (а.с.45)

Згідно п.5.7 Договору №ПГ/60/П за прострочення оплати рахунків за виконання перевезення експедитор виплачує перевізнику пеню в розмірі 10% від неоплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України

Здійснивши перерахунок нарахованої позивачем пені, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 1 290,01 грн., а в частині стягнення пені в розмірі 1,07 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд не взято до уваги платіжне доручення №308 від 02 квітня 2017 року, яким було перераховано на рахунок позивача ще частину боргу у розмірі 2000,00 грн. та не зменшено розмір заявленого до стягнення боргу, колегією суддів оцінюється критично і відхиляються як безпідставні, оскільки представник ФОП ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, не скористався правами сторони по справі і доказів сплати боргу 02 квітня 2017 року у сумі 2000,00 грн. не надав, тому суд був позбавлений можливості врахувати зазначену обставину при винесенні рішення, що не впливає на його правильність і законність, а внесення зазначених коштів, відповідно, буде враховуватись при його виконанні.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 04.04.17 р. у справі №903/144/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/144/17 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.