ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р.Справа № 916/214/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів В.В. Лашина, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

на рішення господарського суду Одеської області від 21.04.2017р.

у справі №916/214/17

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця"

про стягнення 180 482,16 грн.,

встановив:

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 180 482,16 грн., яка складається з основного боргу в сумі 139 876,01 грн., пені в сумі 23 911,05 грн., збитків від інфляції в сумі 13 465,54 грн. та трьох відсотків річних в сумі 3 229,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором підряду в частині сплати вартості виконаних позивачем робіт.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти доводів, викладених в позові, посилаючись на відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин зі зважування вантажу. Крім того, відповідач зазначав, що посадовим особам станції Берегова взагалі не надано права на укладання від імені відповідача будь-яких договорів з огляду на приписи Положення про регіональну філію „Одеська залізниця, Положення про виробничий підрозділ „Одеська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „Одеська залізниця та посадових інструкцій начальників станції Берегова.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.04.2017р. в позові відмовлено з посиланням на те, що між сторонами у справі не було укладено договору з надання послуг зважування вантажу, отже у відповідача відсутній будь-який обовязок зі сплати послуг, які, як зазначив позивач, ним були надані відповідачу.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами у справі було укладено договір у спрощений спосіб, за яким позивач протягом січня березня 2016року надавав відповідачу послуги по зважуванню цистерн на вагових вагонах. Пропозиція начальника станції Берегова ОСОБА_2 щодо переважування ДП "МТП "Южний" цистерн зафіксована в листі начальника станції Берегова ОСОБА_2 №36 від 13.01.2016р. та прийнята позивачем, у зв'язку з чим листом №196/02/116/16 від 10.02.2016р. підрядником надано замовнику калькуляцію вартості даної послуги. Підтвердженням існування господарських взаємовідносин між сторонами та прийняття умов договору є листування сторін щодо переважування цистерн за відповідну плату, акти виконаних робіт за січень, лютий 2016 року підписані сторонами із зазначенням щодо виконання робіт в повному обсязі та щодо відсутності у сторін претензій та зауважень, акт виконаних робіт за березень 2016року, а також оформлені на підставі актів виконаних робіт рахунки, які відповідачем не оплачені.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

13.01.2016р. начальник станції Берегова виробничого підрозділу „Одеська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „Одеська залізниця звернувся до позивача з листом №36 про розгляд питання Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний щодо можливості переважування цистерн з дизельним паливом на вагах позивача, та в разі можливості такого переважування надати відповідну калькуляцію вартості таких послуг.

10.02.2016р. листом ДП „Морський торговельний порт „Южний повідомило начальника станції Берегова про можливість надання послуг зі зважування цистерн, вартість яких для сторонніх організації складає 3,37 грн./т.

31.01.2016р. між виконуючим обовязки станції Берегова ОСОБА_3 та начальником вантажного району порту ОСОБА_4 складно акт виконаних робіт, відповідно до якого з 01.01.2016р. по 31.01.2016р. ДП „Морський торговельний порт „Южний проводилось зважування цистерн на верхньому майданчику підприємства. Загальна вага зваженого вантажу становить 11188,43 т.

На підставі акту виконаних робіт від 31.01.2016р. позивачем складено рахунок №2 від 31.01.2016р. на суму 45 426,01 грн., який позивач надіслав на адресу „Одеська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „Одеська залізниця.

В свою чергу, відповідач листом від 09.03.2017р. вказаний рахунок повернув, вказавши, що споживачем вказаних послуг є Служба локомотивного господарства регіональної філії „Одеська залізниця.

29.02.2016р. між виконуючим обовязки станції Берегова ОСОБА_3 та начальником вантажного району ОСОБА_4 складно акт виконаних робіт, відповідно до якого за період з 01.01.2016р. по 29.02.2016р. позивачем здійснено зважування вантажу загальною вагою 13763,90 т.

Листом від 17.03.2016р. ДП „Морський торговельний порт „Южний повідомив регіональну філію „Одеська залізниця про необхідність сплатити рахунок №2 від 31.01.2016р. на суму 45 426,01 грн. та рахунок №3 від 29.02.2016р. на суму 55 661,21 грн., виставленого на підставі акту виконаних робіт від 29.02.2016р.

Відповідно до акту від 31.03.2016р., підписаного між начальником станції Берегова ОСОБА_5 та начальником вантажного району ОСОБА_4, позивачем за період з 01.03.2016р. по 31.03.2016р. зважено вантаж загальною масою 9 636,20 т. На підставі вказаного акту виконаних робіт позивачем виставлено рахунок №4 від 31.03.2016р. на суму 38 968,79грн.

В свою чергу позивачем на адресу відповідача було надіслано акт виконаних робіт від 31.03.2016р. та рахунок №4 від 31.03.2016р., які повернуті відповідачем без виконання.

26.05.2016р. ДП „Морський торговельний порт „Южний повторно звернулось до регіональної філії „Одеська залізниця з вимогою про оплату виконаних робіт, яка залишена відповідачем без задоволення.

09.11.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми боргу за виконані послуг на переважування цистерн у розмірі 182 751,22 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписами статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частинами 1, 2 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, вищевикладені положення чинного законодавства встановлюють обовязкові правила для учасників цивільних правовідносин при укладанні договорів.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже, договір як різновид правочину має своїм наслідком виникнення для його сторін певних погоджених прав та обовязків за умови, що вказаний правочин вчинений відповідними сторонами, на підтвердження чого сторона має підписати відповідний договір від свого імені. Також допускається укладення договору у спрощений спосіб шляхом обміну листами, телеграмами тощо, а також шляхом прийняття до виконання замовлень.

З наданих позивачем доказів не вбачається факту укладання між сторонами у справі договору в порядку визначеному чинним законодавством. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про те, що сторони в установленому порядку погодили істотні умови господарського договору, а саме: предмет, ціну та строк дії договору у формі, встановленій ст. 181 ГК України.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач не укладав з позивачем договір про надання послуг ані шляхом обміну листами, ані шляхом прийняття до виконання замовлення позивача.

Відповідно до пункту 117 Статуту ПАТ „Українська залізниця будь-які договори, довіреності, інші правочини та документи, а також банківські та фінансові документи від імені товариства повинні бути підписані щонайменше двома особами: членами правління та/або іншими уповноваженими на це особами. Такі договори, довіреності, правочини та документи від імені товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для товариства виключно у разі, коли вони скріплені двома підписами.

Отже, лист від 13.01.2016р. №36, на який посилається позивач, не може вважатися пропозицією укласти договір, так як не відповідає вимогам п. 117 Статуту та не містить пропозиції укласти договір підряду.

Крім того, ПАТ „Українська залізниця було утворено відповідно до Закону України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування від 23 лютого 2012 року N4442-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Рішенням правління ПАТ „Українська залізниця від 16.11.2015р., яке було оформлено протоколом №5, було затверджено Положення про регіональну філію „Одеська залізниця ПАТ „Українська залізниця, у відповідності до п. п. 2.8, 5.7 якого філія має право укладати від імені ПАТ „Українська залізниця господарські договори з урахуванням процедури, передбаченої п. 5.7 Положення. В свою чергу, п. 5.7 Положення визначено, що будь-які договори, правочини, фінансові документи вважаються належним чином укладеними та мають юридичну силу для ПАТ „Українська залізниця виключно у разі, коли вони укладені з дотриманням правила двох підписів, уповноважених на це посадових осіб філії, які діють на підставі довіреності, виданої ПАТ „Українська залізниця.

Положенням про виробничий підрозділ Одеська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Українська залізниця та посадовими інструкціями начальників станції Берегова останні не наділені правом на укладання від імені ПАТ „Українська залізниця будь-яких договорів.

Доводи скаржника про схвалення ПАТ „Українська залізниця правочину не приймаються судовою колегією до уваги так як з матеріалі справи вбачається, що виробничим підрозділом „Одеська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „Одеська залізниця повертались на адресу позивача рахунки на оплату, а акти приймання-передачі виконаних послуг взагалі не підписувались.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача не заслуговують на увагу з огляду на їх недоведеність належними доказами.

За таких обставин господарський суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, всебічно, повно та об'єктивно дослідив наявні матеріали в справі в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 103,105 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 21.04.2017р. у справі №916/214/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 09.06.2017

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.В. Лашин

Суддя М.А. Мишкіна