ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 червня 2017 р. Справа № 902/471/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_2, 21009)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

(АДРЕСА_3, Вінницька область, 23209)

про стягнення 157000 грн.

при секретарі судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача Піпко А.М. за договором про надання правової допомоги від 23.05.2017р.;

позивача ОСОБА_1 підприємець;

відповідача ОСОБА_4 за довіреністю № 1202 від 30.05.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 суми поворотної фінансової допомоги в розмірі 157 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором про поворотну фінансову допомогу, який укладено між позивачем та відповідачем у спрощений спосіб, а саме, не повернув позивачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 157 000,00 грн.

Ухвалою суду від 19.05.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/471/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 13.06.2017 р. та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

12.06.2017р. до суду надійшов відзив за підписом представника відповідача за довіреністю ОСОБА_4, в якому останній заперечує проти позову у повному обсязі, наголошуючи, що між сторонами не було укладено договору про поворотну фінансову допомогу. Кошти в сумі 157 000,00 грн., отримані від позивача відповідачем, зараховано в рахунок погашення заборгованості за договором підряду № 152 від 05.09.2016р., відповідно до положень ст. 601 Цивільного кодексу України, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

В судовому засіданні 13.06.2017р. судом оголошено перерву до 20.06.2017р.

На визначену судом дату з'явились представники сторін. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позову.

Перевіривши доводи представників сторін поданими доказами, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як встановлено судом, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 перераховано на рахунок Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 157 000,00 грн. що підтверджується платіжними дорученнями № 485 від 10.02.2017р. та № 486 від 10.02.2017р. Кошти в сумі 157 000,00 грн. перераховані як поворотно-фінансова допомога (призначення платежу в платіжних дорученнях).

05.04.2017р. позивачем направлено на адресу відповідача вимогу № 01/04 про повернення поворотно-фінансової допомоги в термін до 20 квітня 2017р., яку останній отримав 14.04.2017р. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 217)

Проте, відповідач надані у строкове користування грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо повернення наданих у строкове користування грошових коштів у розмірі 157 000, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Проаналізувавши наведені вище положення Цивільного кодексу України, суд відзначає, що укладений між сторонами договір у спрощений спосіб, за своєю природою не є договором позики, оскільки є безпроцентним, в той час як договір позики, по-перше, передбачає обов'язкову письмову форму, якщо позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми договору, по-друге, нарахування процентів від суми позики.

Разом з тим, відповідно до пункту 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 11.04.2017р. у справі № 910/14618/16.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст. 181 Господарського кодексу України, між позивачем та відповідачем було укладено господарський договір поворотної фінансової допомоги у спрощений спосіб на загальну суму 157 000, 00 грн.

Наведеним спростовуються доводи відповідача щодо не укладення між сторонами договору про позики.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Отже, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 157 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями485 та № 486 від 10.02.2017р.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що обов'язок відповідача з повернення грошових коштів у розмірі 157 000, 00 грн. настав починаючи з 22.04.2017р..

Щодо заперечень відповідача, суд відзначає, що обставини про наявність інших договірних відносин між сторонами не можуть впливати на дані правовідносини.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повернення наданих грошових коштів та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поворотної фінансової допомоги та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 157 000, 00 грн.

Також, в позовній заяві, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 15 700,00 грн. - витрат на послуги адвоката.

13.06.2017р. до суду надійшла заява б/н. від 13.06.2017р. за підписом представника позивача Піпко А.М. про розподіл судових витрат. В якій останній просить стягнути з відповідача 2 355,00 грн. на відшкодування втрат зі сплати судового збору та 11 170,00 грн. на відшкодування витрат на оплату послуг адвоката.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2017р. між позивачем та адвокатом Усовою Катериною Вікторівною укладено договір про надання правовою допомоги № 2004/2017 згідно з предметом якого позивач доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. (представляти інтереси позивача в Господарському суді Вінницької області про стягнення фінансової допомоги).

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, позивач сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 15 700,00 грн., або у процентному відношенні залежно від ціни позову (10%).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 2004/2017 від 20.04.2017р. позивачем сплачено адвокату Усовій К.В. 15 700,00 грн.

24.05.2017р. між позивачем та адвокатом Усовою К.В. укладено додаток до договору про надання правової допомоги № 2004/2017 від 20.04.2017р., яким сторони дійшли згоди про розірвання договору про надання правової допомоги № 2004/2017 від 20.04.2017р., повернення грошових коштів в сумі 15 700,00 грн. та сплату грошових коштів в сумі 1570,00 грн. з 3-х денний термін з моменту отримання рахунку та акту виконаних робіт.

За актом приймання-передачі наданих послуг від 23.05.2017р. вартість послуг адвоката Усової К.В. становить 1570,00 грн., які перераховані позивачем на рахунок адвоката Усової К.В. згідно платіжного доручення № 521 від 31.05.2017р.

23.05.2017р. між позивачем та Адвокатським бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» укладено договір про надання правової допомоги за умовами якого Адвокатське бюро зобов'язується надавати позивачу правову допомогу з усіх видів адвокатської діяльності, в т.ч. по представництву інтересів позивача в усіх органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, перед їх посадовими і службовими особами, перед фізичними особами-підприємцями і громадянами, в судах України усіх рівнів та інстанцій у справі № 902/471/17 за позовною заявою позивача до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів та інших пов'язаних з цим питань, а позивач зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) за надану допомогу та інші платежі, визначені договором.

Відповідно до п. 3.1. договору за надання правової допомоги позивач сплачує Адвокатському бюро гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Позивач сплачує Адвокатському бюро гонорар таким чином: аванс до 5000 грн. протягом двох днів з часу пред'явлення Адвокатським бюро позивачу рахунок; остаточний розрахунок - протягом двох днів з часу пред'явлення Адвокатським бюро позивачу рахунку і розрахунку часу, витраченого на надання правової допомоги у справі.

Як свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 06.05.2015р. Піпко Андрієм Миколайовичем 29.04.2015р. створено адвокатське бюро. Відповідно до витягу з єдиного реєстру адвокатів України серія АВ № 0000554 від 27.05.2015р. адвокат Піпко Андрій Миколайович здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро.

Відповідно до розрахунку часу, витраченого на надання правової допомоги № 13/06/17/Рі від 13.06.2017р.? вартість послуг адвоката у справі становить 9600,00 грн.

Факт надання послуг адвокатом Піпко А.М. та проведення позивачем розрахунку за надані послуги підтверджується актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 13.06.2017р. та платіжними дорученнями № 522 від 31.05.2017р. на суму 5000,00 грн., № 544 від 13.06.2017р. на суму 4600,00 грн.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суд зважає, що факт представництва адвокатами Усовою К.В. та Піпко А.М. інтересів ФОП ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі позовною заявою, письмовими заявами, письмовими запереченнями на відзив, наданими від імені позивача. Адвокат Піпко А.М. приймав участь у судових засіданнях від імені позивача, що зафіксовано у протоколах судових засідань по справі № 902/471/17 від 13.06.2017р. та 20.06.2017р.

З урахуванням розміру позовних вимог та незначної складності розрахунку, підготовлених адвокатами процесуальних документів, приймаючи до уваги чинний на час розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є розумним, отже підлягає стягненню з відповідача у розмірі 11170,00 грн.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 355,00 грн.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, Вінницька область, 23209, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21034, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 157 000 (сто п'ятдесят сім тисяч) грн. 00 коп. - поворотної фінансової допомоги; 11 170 (одинадцять тисяч сто сімдесят) грн. 00 коп. - витрат на послуги адвоката та 2 355 (дві тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору .

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 червня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи