КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа№ 910/22774/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Кобець І.В. (довіреність №168 від 20.11.2015 р.)

від відповідача - не з'явились

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «АВК»

на рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 р.

у справі №910/22774/15 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «АВК»

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «АВК» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про внесення змін до кредитного договору №KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. в частині терміну користування кредитом та дати закінчення строку дії ліміту шляхом продовження терміну користування кредитом, строків (термінів) нарахованих за ним процентів та дати закінчення строку дії ліміту до дати втрати чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із зупиненням нарахування процентів до дати втрати чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним дослідженням обставин справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. та від 22.05.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.02.2013 р. між ПрАТ «АВК» (позичальник) та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (банк) було укладено кредитний договір № KKPOD.96142.003 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення: та цільового характеру використання грошові кошти, надалі по тексту - «кредит» на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.1.1. договору, кредит надається у розмірі 5000000,00 доларів США.

Термін користування кредитом до 19.08.2013 р. включно (п. 1.1.2. договору).

Пунктом 1.1.3. договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом: 12,00 % відсотків річних. Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно п.п. 2.7., 2.8. договору, розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

За умовами п. 2.9. договору, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: в першу чергу - документально підтверджені витрати банку, пов'язані з одержанням виконання по цьому договору (витрати, пов'язані з реалізацією заставного майна, витрати на сплату судового збору та інших обов'язкових платежів, витрати на юридичну допомогу, витрати, пов'язані зі зверненням стягнення на заставне майно тощо); у другу чергу - прострочена заборгованість за процентами; у третю чергу - прострочена заборгованість за комісією; у четверту чергу - нараховані проценти; у п'яту чергу - нараховані комісії; у шосту чергу - прострочена заборгованість за основною сумою боргу; у сьому чергу - основна сума боргу; у восьму чергу - штрафи, пені та витрати/збитки банку, які виникли при супроводі кредиту, передбачені пп. - 4.2.11, 6.3, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7, 6.8 договору, якщо такі мали місце.

Додатковою угодою № 1 від 18.06.2013 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р., внесено зміни до розділу І «Предмет договору», зменшено розмір процентної ставки за користування кредитом до 10,50% річних.

Додатковою угодою № 2 від 01.08.2013 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. продовжено термін користування кредитом до 18.08.2014 р. включно.

Додатковою угодою № 3 від 06.08.2013 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. внесено зміни до розділу І «Предмет договору» та викладено п. 1.1.1. договору в редакції, згідно якої кредит надається у розмірі 8000000,00 доларів США.

Додатковою угодою № 4 від 11.09.2013 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. внесено зміни до розділу І «Предмет договору», викладено п. 1.1.1. договору в редакції, кредит надається у розмірі 10000000,00 доларів США, зменшено розмір процентної ставки за користування кредитом до 10,25% річних.

Додатковою угодою № 7 від 30.04.2014 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. внесено зміни до розділу І «Предмет договору» та викладено п. 1.1.1. договору в редакції, кредит надається у розмірі 9000000,00 доларів США.

Додатковою угодою № 8 від 06.08.2014 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. продовжено термін користування кредитом до 18.11.2014 р. включно.

Додатковою угодою № 10 від 18.11.2014 р. до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. продовжено термін користування кредитом до 01.03.2015 р. включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України та проведенням антитерористичної операції, сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. на умовах, які досягнуто сторонами при його укладенні та подальшій зміні.

Так, позивач стверджує, що вимушений був змінити своє місце реєстрації та на сьогоднішній день реєстрований у місті Краматорськ, Донецької області, проте, на момент укладення кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. та в період його виконання, підприємство було зареєстровано та фактично знаходилось у місті Донецьк (вул. 1-а Олександрівка, 9), про що свідчать попередні редакції Статуту позивача та його реквізити, зазначені в розділі 9 кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. та у додаткових угодах до нього.

Також, позивач вказує, що основними напрямками діяльності позивача є виробництво печива; тортів, тістечок; шоколаду, цукрових та інших кондитерських виробів. Єдині технічні та виробничі потужності позивача по виготовленню зазначених кондитерських виробів знаходяться у м. Донецьк, по вул. 1-а Олександрівка, 9, загальною площею 14801,90 кв.м. та по бульв. Шахтобудівників, буд. 51а, загальною площею 6095,20 кв.м. Однак з літа 2014 року позивач був змушений законсервувати виробництво та опечатати завод. Позивач практично не здійснює господарську діяльність. На початку 2014 року, зокрема, в Донецькій області почались масові заворушення, що супроводжувались погромами та захопленням адміністративних будівель, виробничих об'єктів, магазинів тощо, в подальшому з'явились терористичні угруповування, які захопили місцеву владу в регіоні, проголосили створення так званої «Донецької народної республіки», а керівництво держави оголосило про початок проведення в регіоні антитерористичної операції.

27.06.2014 р. наказом Генерального директора ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.», м. Донецьк» № 166а зупинено діяльність підприємства у зв'язку з проведенням антитерористичної операції та із наявністю явної загрози життю та здоров'ю працівників.

Станом на 01.07.2014 р. згідно штатного розкладу на вказаному підприємстві залишись генеральний директор та головний бухгалтер, діяльність яких зведена до спроб збереження документації та майна підприємства. На кінець 2014 року збитки позивача становили 488602000,00 грн., а станом на 1 півріччя 2015 року - сягнули вже ,00 грн.

Позивач зазначає, що попри складну політичну та соціально-економічну ситуацію в регіоні, він не відмовляється від кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. та підтверджує взяті на себе зобов'язання, вживає всіх можливих заходів аби налагодити виробництво та збут своєї продукції, що вимагає значних ресурсів, в тому числі і фінансових, однак він позбавлений можливості повернути кредитні кошти та нараховані проценти в обумовлені кредитним договором № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. строки.

За твердженням позивача, укладаючи в лютому 2013 року кредитний договір № KKPOD.96142.003 сторони не могли передбачити у майбутньому різкого погіршення умов ведення господарської діяльності в Донецькій області (регіоні місцезнаходження на час укладення кредитного договору позивача та здійснення ним виробничої та господарської діяльності), зокрема, масові заворушення, захоплення будівель, установ, проведення фактично бойових та військових дій, а тому, в момент укладення кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, в додаткових угодах до кредитного договору, які укладені впродовж 2014 року, також відсутні умови щодо загострення соціальної та економічної ситуації та проведення антитерористичної операції, відтак сторони не могли передбачити затягування проведення антитерористичної операції та врегулювання ситуації в регіоні, у зв'язку з чим наявні правові підстави для внесення змін до кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р., в силу приписів ст. 652 ЦК України.

У своїх письмових поясненнях відповідач зазначив, що позивач не довів, що зміна умов договору викликана наявністю сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що обов'язковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору, враховуючи те, що відповідач є неплатоспроможним, та знаходиться під управлянням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зміна умов договору призведе до значного зменшення ліквідаційної маси і, відповідно, зумовить порушення інтересів кредиторів відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 ГК України), при цьому сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, при цьому згідно вимог чинного законодавства, наведених вище, одностороння відмова/зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності, - непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таяння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України, не вважаються такими обставинами, що звільніють порушника від виконання зобов'язань, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно приписів ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Аналогічну правову позицію викладено в п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Частинами 1-4 ст. 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Приписами ст.ст. 651, 654 ЦК України встановлено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як зазначено вище, позивач посилається на зміну істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р., що унеможливлює його виконання на умовах, які досягнуто сторонами при його укладенні.

Враховуючи умови кредитного договору № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність, в розумінні положень ст. 652 ЦК України, істотної зміни обставин за яких укладався кредитний договір, оскільки відсутність у позивача прибутку внаслідок неможливості ведення ним підприємницької діяльності не є порушенням співвідношення майнових інтересів сторін, тому що ризики ведення підприємницької діяльності позивача покладаються виключно на останнього.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність умов, необхідних для внесення змін до кредитного договор № KKPOD.96142.003 від 19.02.2013 р. саме у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні цього договору.

Натомість антитерористична операція та війна не є тотожними поняттями. Антитерористична операція є комплексом скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (Закон України «Про боротьбу з тероризмом»).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 17.11.2015 р. у справі № 910/11793/15 та від 23.12.2015 р. у справі № 910/11801/15.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним дослідженням обставин справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АВК» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 р. у справі №910/22774/15 залишити без змін.

Справу №910/22774/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк