ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 червня 2017 р. Справа № 902/316/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

Секретар судового засідання О. Матущак

за участю представників:

позивача : не з'явився;

відповідача : не з'явився.

Місце розгляду справи : приміщення суду, зал судових засідань №3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Люкс +" (Грузія, м.Тбілісі, Мухіяні, ІІ-м-рн 15 корп., кв.37)

про стягнення 9 698,28 доларів США, з яких 9 210 доларів США - боргу, 36,99 доларів США - процентів за користування чужими коштами, 451,29 доларів США - штрафу, згідно контракту № 01 від 20.11.2015

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Люкс +" про стягнення 9 698,28 доларів США.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.04.2016 провадження у справі було порушено та, з огляду на те, що відповідач не є резидентом, розгляд справи в судовому засіданні було призначено на 15.11.2016 о 10:00 год. в приміщенні господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 13.12.2016 розгляд справи з огляду на те, що відповідач не є резидентом, відкладено на 15.06.2017 о 10:00 год. із зазначенням резервної дати судового засідання на 18.07.2017 о 10:00 год..

Позивач вимог вказаної ухвали суду про явку в судове засідання не виконав.

Вказану ухвалу отримано позивачем 21.12.2016, що стверджується рекомендованим повідомленням органу поштового зв'язку вх.№116 від 11.01.2017 (а.с.47).

Вказане розцінюється судом як належне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи за його участю.

Листами суду від 25.05.2016 № 902/316/16, на підставі статей 4 - 10 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом України № 451/95-ВР від 22.11.1995 року, з метою вчасного та належного повідомлення сторін про час і місце судового засідання у справі направлено на адресу Міністерства юстиції України примірник доручення про вручення судових актів № 902/316/16/945/16 від 25.05.2016 року завірений печаткою суду; 2 примірника ухвали господарського суду Вінницької області від 13.04.2016 року про порушення провадження у справі № 902/316/16, завірених печаткою перекладача, перекладених на грузинську мову; 2 примірника ухвали господарського суду Вінницької області від 13.04.2016 року про зупинення провадження у справі № 902/316/16, завірених печаткою перекладача, перекладених на грузинську мову, для вручення вказаних документів Товариству з обмеженою відповідальністю "Термо Люкс +", як відповідачу у справі № 902/316/16.

Станом на 15.06.2017 у суду відсутні докази належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Люкс +", як відповідача у справі № 902/316/16 про час і місце розгляду вказаної справи.

Згідно ст.15 Гаагської Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. Якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

Згідно п.6 ч.1 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 р. N 2052-III Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 року в м. Гаага, з такими заявами та застереженнями до статті 15 Конвенції: якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ухвала суду від 13.04.2016 було передано способами, передбаченими вказаними Конвенцією та Договором між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом України № 451/95-ВР від 22.11.1995 року, те, що судом ухвалою від 13.12.2016 розгляд справи відкладено на 15.06.2017, зупинено провадження у справі до 15.06.2017- дати розгляду справи в судовому засіданні та до 18.07.2017 - резервної дати судового засідання, тобто сплинув термін, який суд визначив як достатній для даної справи і який значно більший ніж шість місяців, та те, що господарським судом Вінницької області не було отримано будь-якого підтвердження вручення відповідачеві ухвал суду, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави, це розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду справи за його участю. Суд вжив всі передбачені зазначеними Конвенцією та Договором між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом України № 451/95-ВР від 22.11.1995 року, залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду справи за його участю.

З огляду на подані в справу докази, суд приходить до висновку про те, що неявка представників позивача відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Спір відповідно до положень ст.75 ГПК України підлягає вирішенню за наявними в справі матеріалами.

Повно, всебічно, об'єктивно і в сукупності дослідивши надані в справу докази, оглянувши оригінали надавши їм юридичну оцінку, суд, на підставі ст.11, 16, 20, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 655, 692, 712 ЦК України, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково в сумі 9 210 доларів США - боргу згідно контракту № 01 від 20.11.2015.

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

20.11.15 між позивачем (в Контракті - «Продавець») та відповідачем (в Контракті «Покупець») було укладено контракт № 01 на поставку конвекторів газових (далі Контракт).

Згідно п.1.1 Контракту Продавець зобов'язувався поставити та передати у власність Покупця газові конвектори, згідно рахунку-фактури, яка є невід'ємною частиною Контракту (далі Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його, на умовах визначених даним Контрактом.

Згідно п.2.1. Контракту валюта контракту - долари США.

Згідно п.2.2., 2.3. Контракту ціна продукції і її кількість вказуються в рахунку- фактурі (Invoice). Загальна сума контракту становить 10 000 доларів США.

Згідно п.3.1. Контракту відгрузка продукції по цьому контракту здійснюється на умовах РCA - м. Сутиски, Україна. При тлумаченні умов поставки сторони керуються Інкотермс - 2010.

Згідно п.3.3. Контракту датою поставки рахується дата штемпеля митниці країни Продавця у відповідних товаросупровідних документах.

Згідно п.4.1. Контракту оплата за товар по цьому контракту здійснюється не пізніше 60 (шістдесяти) банківських днів від дати оформлення рахунку- фактури (invoice).

Згідно п.5.5 Контракту, у випадку невиконання п.4.1. даного контракту, за несвоєчасну оплату за Товар, Покупець сплачує штраф в розмірі 0,1% від суми даного контракту за кожен день прострочення платежу.

Позивач передав відповідачу товар, а відповідач отримав товар на загальну суму 9 210 доларів США, що стверджується копіями рахунку - фактури № 1 від 26.11.2015, міжнародної товарно - транспортної накладної CMR А№0579588А(а.с.12-13).

Відповідач зобов'язання щодо оплати за отриманий товар не виконав.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 9 210 доларів США, що і стало причиною виникнення спору.

Зміст договору, взятих в ньому зобов'язань свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу, поставки товару, які регулюються ст.655, 712 ЦК України.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525, ст.526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із приписів ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 692 України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.І ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Станом на день розгляду справи відповідач не надав суду належних доказів сплати позивачу суми боргу.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з яких 9 210 доларів США - боргу згідно контракту № 01 від 20.11.2015 є правомірними, обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки відповідають умовам чинного законодавства та умовам контракту.

Окрім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 36,99 доларів США - процентів за користування чужими коштами, 451,29 доларів США - штрафу (який за правовою природою є вимогою про стягнення пені), згідно контракту № 01 від 20.11.2015.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд України в постанові від 01.04.2015 у справі № 3-29гс15.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 36,99 доларів США - процентів за користування чужими коштами, 451,29 доларів США - штрафу (який за правовою природою є вимогою про стягнення пені) задоволенню не підлягають.

В силу ст. ст.4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

В зв'язку із доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати на судовий збір в сумі 3 776,52 грн. на підставі ч.2 ст.49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 83, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково в сумі 9 210 доларів США - боргу згідно контракту № 01 від 20.11.2015. В задоволенні позовних вимог про стягнення 36,99 доларів США - процентів за користування чужими коштами, 451,29 доларів США - штрафу відмовити. Судові витрати на судовий збір в сумі 3 776,52 грн. покласти на відповідача.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Люкс +" (Грузія, м.Тбілісі, Мухіяні, ІІ-м-рн 15 корп., кв.37) (ідентифікаційний код 400154131, Банк Грузії м.Тбілісі, код банка СІС:7506, р/р GE28BG733400) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) 9 210 доларів США - боргу згідно контракту № 01 від 20.11.2015, 3 776,52 грн. - судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3. Примірник даного рішення, скріплений гербовою печаткою суду надіслати позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, або вручити уповноваженому представнику позивача під розписку.

4. Повідомити відповідача в порядку визначеному Договором між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом України № 451/95-ВР від 22.11.1995 року.

5. Звернутися з дорученням про вручення судових документів до уповноваженого органу зазначеного в Договорі між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом України № 451/95-ВР від 22.11.1995 року.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 15.06.2017 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 20 червня 2017 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)