РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017Справа №910/6718/17

За позовом: публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничих перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення 10 093,20 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничих перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 10 093,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року порушено провадження у справі №910/6718/17.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №6424298 від 01.09.2016 року, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 10 093,20 грн, з яких 4096,40 грн - плата за користування вагонами, 2 845,50 грн - плата за зберігання вантажу у вагонах, 1347,10 грн - плата за маневрову роботу, 122 грн - повідомлення власнику вантажу та 1682,20 грн - ПДВ.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу претензії, не надано доказів того, що простій вагонів стався з 15.11.2016 по 17.11.2016, доказів своєчасного повідомлення відповідача про затримання вагонів, посилається на те, що вагони були затримані згідно заявки митниці раніше, ніж була отримана заявка митниці. Відповідач зазначив про відсутність своєї вини у затримці вагонів та зазначив про відсутність розрахунку вартості наданих послуг.

12.06.2017 року представником позивача подано клопотання про перенесення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника позивача.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Позивачем належними доказами не доведено неможливість забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника та неможливість розгляду справи без участі представника, у зв'язку з чим, судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 15.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016 року між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (залізниця) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (вантажовласник) укладено договір №6424298 від 01.09.2016 року про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги.

Додатком № 1 до Договору встановлені тарифи на послуги, обумовлені Договором.

08.11.2016 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 зі станції Бородянка Південно-Західної залізниці було відправлено вагони №№60422110, 67572248, 65960585, 67611251, 67372102, 65354201, 67921718 з вантажем колоди із сосни звичайної; одержувач - Швішш Кроно Кфт, 4800, Вашарошнамень, Ірар, вул.1, Угорщина, що підтверджується міжнародно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

Згідно заявки Митного посту «Залізничний» від 15.11.2016 № 185/16 дані вагони затримано на ст.Батьово та подано для митного огляду, про що складено Акт загальної форми № 11277 від 15.11.16. Станцією Батьово надано телеграфне повідомлення №51 від 15.11.16 на станцію відправлення для повідомлення про це вантажовідправника. Після проведення митного огляду, 17.11.16 вагон було випущено, що зафіксовано в Акті загальної форми №831 від 17.11.16 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що за час затримки вагонів на станції Батьово залізницею проведено нарахування платежів та зборів у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов'язані з ними послуги, тарифного керівництва №1 із застосуванням коефіцієнта 2,302 в загальному розмірі 10 093,20 грн, з яких плата за користування вагонами - 4096,40 грн.; зберігання вантажу у вагонах - 2845,50 грн.; маневрова робота - 1347,10 грн.; повідомлення власника вантажу - 122,00 грн.; ПДВ-20%- 1682,20 грн.. В зв'язку з відмовою відповідача від оплати наданих послуг позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач листом №18/01-1 від 18.01.17 відмовився від оплати нарахованих залізницею платежів з посиланням на відсутність порушень при виконанні умов Договору відповідачем.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Відповідно до ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ст.4 Статуту залізниць України, перевезення

залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Плата вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства, а також стягується з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - Угода), яка є чинною для України з 05.06.92 року.

Відповідно до ст.14 Угоди укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Згідно зі ст.16 Угоди відправник забезпечує правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної.

У відповідності до §6 ст.28 Угоди якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, не залежних від перевізника, перевізникові повинні бути оплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Частиною 2 статті 218 Митного кодексу України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Згідно з §5 ст.31 Угоди провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Відповідно до § 1 ст.32 Угоди перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок".

Відповідно до ч.1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 року, передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. За змістом вказаної правової норми митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні. Обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, отже посилання відповідача на відсутність його вини у затримці вагонів, як підстава для відмови у задоволенні позову, необґрунтовані.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що залізниці у відповідності до норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Митного кодексу України, повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Згідно розрахунку позивача, перевіреного судом, за період з 15.11.2016 року по 17.11.2016 року вартість плати за користування вагонами складає 4096,40 грн, плата за зберігання вантажу у вагонах становить суму в розмірі 2 845,50 грн, плата за маневрову роботу складає 1347,10 грн, 122 грн - повідомлення власнику вантажу та 1682,20 грн - ПДВ, разом 10 093,20 грн.

Вказаний розрахунок долучено позивачем до матеріалів позовної заяви, що не позбавляло відповідача можливості ознайомитися із ним та надати свої обгрунтовані заперечення, у разі їх наявності, в зв'язку з чим посилання відповідача на відсутність розрахунку вартості витрат безпідставні.

Відповідачем контррозрахунку нарахованих позивачем сум суду не надано, наявність заборгованості не спростовано, в зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10 093,20 грн. суми додаткових витрат позивача, пов'язаних із перевезенням та затримання вантажу відповідача.

Посилання відповідача на відсутність доказів затримки вагонів за період з 15.11.2016 по 17.11.2016 року та відсутність доказів направлення повідомлення відповідачу про затримку вагонів спростовується матеріалами справи, а саме актом загальної форми №11277 від 15.11.2016 року, актом загальної форми №831 від 17.11.2016 року та повідомленням вантажовідправнику (відповідачу) №51 від 15.11.2016 про затримання вагонів.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.ТВЕРСЬКА, будинок 5, ) в особі виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничих перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (88018, м.Ужгород, вул.Ф.Тіхого, 8, ) 10 093 (десять тисяч дев'яносто три) грн 20 коп - суми боргу та 1600 (тисячу шістсот) грн - витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 20.06.2017 р.