ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017р. Справа № 914/657/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний Двір "Господарочка", м. Одеса,
до відповідача:Приватного підприємства "Зорепад-Люкс", м. Львів,
про: стягнення 440.621,72 грн.
Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 01.03.2017 р.),
відповідача:ОСОБА_2 керівник.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний двір "Господарочка" до Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" про стягнення 519733,96 грн. Ухвалою суду від 06.04.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 03.05.2017р.

Ухвалою суду від 03.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 23.05.2017 р. При цьому представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві, а відповідач в судове засідання не зявився однак подав клопотання (вх.№15691/17 від 28.04.2017р.) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 23.05.2017 р. продовжено строк розгляду справи та відкладено на 06.06.2017 р. Разом з тим, представником позивача подано заяву (вх.№17493/17 від 17.05.2017р.) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний Двір "Господарочка" просить стягнути з Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" грошову суму в розмірі 510733,96 грн. Представник позивача позовні вимоги з врахуванням поданої заяви підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача подав клопотання (вх.№18185/17 від 22.05.2017р.) про залишення позову без розгляду з тих підстав, що Приватне підприємство "Зорепад-Люкс" вважає, що позовну заяву підписано не уповноваженою на це особою. Крім того, представник відповідача подав клопотання (вх.№18184/17 від 22.05.2017р.) про витребування доказів, у задоволенні якого ухвалою від 23.05.2017р. було відмовлено.

На адресу суду представником відповідача, який не повідомив про причини неявки в судове засідання 06.06.2017 р. подано зустрічну позовну заяву Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний двір "Господарочка" про стягнення 85.586,61 грн. Подана заява обґрунтовується порушенням ТзОВ "Торговельний двір "Господарочка" умов договору відповідального зберігання №98 від 03.04.2015 р. (укладеного між сторонами у справі) щодо оплати послуг зберігання товару. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.06.2017 р. зустрічний позов повернуто без розгляду.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.05.2017р., обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов дистрибюторської угоди №9 від 01.02.2016 р не сплатив повної вартості переданого товару. Внаслідок цього, у відповідача виникла заборгованість у сумі 361.120,00 грн. Крім того, відповідачу нараховано 149.613,96 грн. штрафу у розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (вх.№19485/17 від 01.06.2017р.). Згідно з вказаною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний Двір "Господарочка" просить стягнути з Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" грошову суму в розмірі 440.621,72 грн., з них: 361.120,00 грн. боргу, 38.969,57 грн. пені, 4.271,00 грн. три проценти річних, 36.261,15 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини другої та третьої статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач, згідно первісних позовних вимог, просив стягнути лише суму основного боргу та штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення. Суд дійшов висновку, що заявлена неустойка від простроченої суми за кожен день прострочення за своєю правовою природою є пенею.

У заяві про уточнення позовних вимог (вх.№19485/17 від 01.06.2017р.) позивач посилається на пункт 9.3 Договору в якому зазначено, що у разі порушення строків оплати, вказаних в п. 8.1 цієї угоди дистрибютор сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості, а також 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Аналізуючи вищенаведене, суд розцінює подану заяву про уточнення позовних вимог (вх.№19485/17 від 01.06.2017р.) як таку, що спрямована на зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу і пені, та подання іншого (ще одного) позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У звязку зі зменшенням позовних вимог, борг зменшено із 370.120,00 грн. до 361.120,00 грн., пеню зменшено із 149.613,96 грн. до 38.969,57 грн., а відтак суд приймає заяву до розгляду в частині зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу та пені (вх. №19485/17 від 01.06.2017 р.).

В іншій частині заява про уточнення позовних вимог (вх.№19485/17 від 01.06.2017р.) спрямована на подання іншого (ще одного) позову, оскільки вимоги про стягнення 4.271,00 грн. три проценти річних, 36.261,15 грн. інфляційних втрат позивачем не заявлялись при поданні позовної заяви до суду.

З урахуванням наведеного, заява про уточнення позовних вимог (вх.№19485/17 від 01.06.2017р.) в частині вимог про стягнення 4.271,00 грн. трьох процентів річних та 36.261,15 грн. інфляційних втрат, підлягає залишенню без розгляду.

Представник відповідача в судове засідання зявився, відзиву на позов не подав.

Відповідачем з часу порушення провадження у справі та протягом її розгляду не подано жодних додаткових доказів на заперечення заявлених позовних вимог, не досягнуто мирного врегулювання спору. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності письмово відзиву відповідача за доказами доданими до справи.

Згідно з положеннями статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Судом надано учасникам процесу належну можливість висловити власні вимоги та заперечення, подати докази, реалізувати право на захист своїх прав та інтересів. Таким чином, суд вважає долучені до матеріалів справи докази достатніми для прийняття рішення та розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (вх. №18185/17 від 22.05.2017 р.) за необґрунтованістю та безпідставністю.

В судове засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, додаткових доказів не подав.

В судове засідання представник відповідача зявився, заперечення проти позовних вимог та додаткових доказів не подав. В усному клопотанні просив відкласти розгляд справи.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Крім того, звертає увагу відповідача, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представника позивача та відповідача в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Між сторонами у справі укладено дистрибюторську угоду №9 від 01.02.2016 р. (надалі Договір). За умовами цієї угоди ТзОВ "Торговельний Двір "Господарочка" (продавець) поставляє продукцію ПП "Зорепад-Люкс" (дистрибютор) в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у видаткових накладних, а ПП "Зорепад-Люкс" здійснює оплату отриманої продукції та її подальший продаж на умовах, визначених у даній угоді.

Згідно з пунктом 4.5 Договору право власності на продукцію переходить з моменту фактичної передачі її від продавця (позивач у справі) дистрибютору (відповідач у справі) з одночасним підписанням товаросупроводжувальних документів.

Оплата продукції здійснюється дистрибютором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця не пізніше 21 календарного дня з дня отримання продукції, за згодою сторін, можлива часткова або повна передплата (пункту 8.1 Договору).

Відповідно до пункту 9.3 Договору у разі порушення строків оплати, вказаних в п. 8.1 цієї угоди дистрибютор сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості, а також 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар, що підтверджується видатковою накладною №3870 від 22.12.2016 р. у сумі 321.070,96 грн., товарно-транспортною накладною №Т-3815 від 19.12.2016 р., видаткова накладна №3815 від 19.12.2016 р. у сумі 106.658,00 грн.

Відповідачем частково оплачено вартість переданого товару, що підтверджується банківським виписками.

Позивачем скеровано на адресу відповідача претензію від 17.02.2017 р. про оплату вартості переданого товару. Відповідачем отримано претензію 10.03.2017 р., про що свідчить повідомлення про вручення додане до матеріалів справи.

Відповідач свої зобовязання з оплати отриманого товару у сумі 361.120,00 грн. не виконав, доказів сплати вартості товару на час прийняття рішення судом не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з купівлі-продажу товару .

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар, що підтверджується видатковою накладною №3870 від 22.12.2016 р. у сумі 321.070,96 грн., товарно-транспортною накладною №Т-3815 від 19.12.2016 р., видаткова накладна №3815 від 19.12.2016 р. у сумі 106.658,00 грн., підписані представниками сторін та скріплені печаткою юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 8.1 Договору оплата продукції здійснюється дистрибютором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця не пізніше 21 календарного дня з дня отримання продукції, за згодою сторін, можлива часткова або повна передплата.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобовязання з передачі товару виконав, однак відповідач не виконав свій обовязок з оплати вартості товару частково у сумі 361.120,00 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 361.120,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, як наслідок неналежного виконання зобовязання, позивач вимагає стягнення з відповідача 38.969,57 грн. пені.

Відповідно до пункту 9.3 Договору у разі порушення строків оплати, вказаних в п. 8.1 цієї угоди дистрибютор сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості, а також 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення.

За таких обставин, суд перевіривши розрахунок пені, вважає позовні вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими частково та такими, що підлягають задоволенню в сумі 38.508,67 грн. В іншій частині (460,90 грн.) суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з заявою позивача про уточнення позовних вимог (вх. №19485/17 від 01.06.2017 р.) позивач визначив ціну позову у сумі 440.621,72 грн., однак судом прийнято до розгляду позовні вимоги на загальну суму 400089,57 грн., в іншій частині заява про уточнення позовних вимог залишена без розгляду. Відтак, до сплати підлягав судовий збір у розмірі 6.001,34 грн. Позивачем згідно з платіжним дорученням №559 від 23.03.2017 р. сплачено 7.797,00 грн. судового збору. Таким чином, 1.795,66 грн. судового збору підлягає поверненню позивачу за відповідним клопотанням.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково з відповідача належить стягнути на користь позивача 5994,43 грн. судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 49, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" (адреса: АДРЕСА_1, 79049; ідентифікаційний код 25228655) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний Двір "Господарочка" (адреса: вулиця Грушевського, будинок 41, місто Одеса, Одеська область, 65031; ідентифікаційний код 32727100) 361.120,00 грн. основного боргу, 38.508,67 грн. пені, 5.994,43 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.06.2017 року.

Суддя Петрашко М.М.