КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 910/2489/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Куксова В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Усенко В.Ж.-представник;

від відповідача: Макарчук Л.Л.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017

у справі № 910/2489/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"

до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

про визнання договору та стягнення 18 498 грн 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про визнання договору та стягнення 18 498,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з внесенням 01.01.2013 змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV повноваження щодо проведення державної реєстрації прав власності, користування земельною ділянкою став здійснювати відповідний орган державної реєстрації прав, утворений міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, внаслідок чого відповідач втратив такі повноваження, у зв'язку з чим договір про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 підлягає розірванню з підстав зміни істотних обставин, а кошти на суму 18 498,00 грн - поверненню у зв'язку із невиконання відповідачем робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП "Центр державного земельного кадастру" на користь ПАТ "Концерн Стирол" грошові кошти у розмірі 18 498,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду 15.03.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суд України від 29.11.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 у справі № 910/2489/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 позов задоволено повністю.

Визнано розірваним договір про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, укладений між Публічним акціонерним товариством "Концерн Стирол" та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру".

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на користь Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" кошти у розмірі 18 498,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 756,00 грн. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 307,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказав на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з тим, що судом не досліджено всебічно докази, які було подано по справі, не встановлено обставин справи, які мають істотне значення, що призвело до невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи. Окрім іншого, апелянт вказав на те, що наразі строк виконання зобов'язання за договором продовжено до 31.12.2017 р. та договір № 05.06.003175 від 18.10.2010 перебуває на стадії виконання. Також апелянт посилався на те, що ним було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та судом першої інстанції не було враховано, оскільки з 01.01.2011 вступила в силу постанова КМУ від 09.09.2009 № 1021 "Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" у справі №910/2489/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Куксова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 18.04.2017.

11.04.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

18.04.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу ДП "Центр державного земельного кадастру" без задоволення, який колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 № 09-53/1528/17, у зв'язку із перебування судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2489/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" у справі №910/2489/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Куксова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 прийнято апеляційну скаргу до свого провадження.

В судовому засіданні 18.04.2017 представником відповідача було подано додаткові пояснення по справі, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

18.04.2017 у відповідності до статті 77 ГПК України, в судовому засіданні оголошувалася перерва до 23.05.2017.

23.05.2017 у відповідності до статті 77 ГПК України, в судовому засіданні оголошувалася перерва до 08.06.2017.

Через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08.06.2017 представник відповідача надав пояснення по суті спору та просив задовольнити апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 08.06.2017 надав пояснення по суті спору та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 залишити без змін.

В судовому засіданні, представник відповідача підтримав клопотання про припинення провадження у справі, представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про припинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Одним з ключових питань судової юрисдикції є визначення критеріїв, за якими здійснюється розмежування юрисдикції різних ланок судової системи. Серед загальних критеріїв визначення судової юрисдикції виділяють предметний (характер спірних матеріальних правовідносин) і суб'єктний (суб'єктний склад цих правовідносин) критерії. Критерії розмежування видів судової юрисдикції-це передбачені законом підстави, з якими пов'язується можливість віднесення справи до того чи іншого виду судової юрисдикції.

Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначається, що з огляду на приписи частини 3 статті 22 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статтей 1, 41, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питань про те, чи є правовідносини господарськими, а спір-господарським, слід виходити з визначень, наведених в статті 3 Господарського кодексу України.

Таким чином, звернення відповідачем уваги на формулювання резолютивної частини рішення суду першої інстанції, в даному випадку не може бути підставою для його скасування в наслідок порушення на думку апелянта положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

В силу приписів ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З правового аналізу зазначеної норми слід дійти висновку, що апеляційний суд наділений правом перевірити законність і обґрунтованість рішення з врахуванням тих обставин, які існували на час його прийняття.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Доводи відповідача, стосовно припинення провадження, є безпідставними та такими що суперечать нормам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Концерн Стирол", яке в подальшому було перейменоване в Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" було укладено договір про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175, відповідно до умов розділу 1 якого виконавець зобов'язується надати, а замовник - оплатити та прийняти послуги з ведення державного реєстру земель щодо об'єкта, зазначеного в даному пункті, вартість яких всього разом з ПДВ складає 70 824,00 грн. Об'єкт: обслуговування поверхового газопроводу (1.10.5). Знаходиться за адресою: від промплощадки до ГРС-3 у Калінінському районі м. Горлівки.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. договору замовник здійснює оплату послуг, зазначених в пункті 1.1 даного Договору, на умовах 100 % попередньої оплати на підставі виставленого Виконавцем рахунка-фактури. Виконавець зобов'язаний надати послуги, зазначені в п. 1.1 даного Договору до 31.12.2010 року з дати отримання Виконавцем оплати послуг згідно з п. 1.2 даного Договору.

Згідно із пунктом 3.1 договору сторони складають акти наданих послуг по кожному з видів наданих послуг, зазначених в пункті 1.1 Договору. Послуги вважаються наданими з дати підписання сторонами акта наданих послуг.

Пунктом 2.1. договору визначено, що даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем було виставлено позивачу рахунок - фактуру № 05.06.003175 від 18.10.2010 на суму 70 824,00 грн.

Позивачем відповідно до пункту 1.2. договору було здійснено попередню оплату послуг у сумі 70 824,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8200 від 26.11.2010.

Відповідачем послуги за договором були виконані частково на суму 52 326,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом наданих послуг № 05.06.003175 від 30.12.2010.

Крім того в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків станом на 20.04.2013, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175 від 18.10.2010 складає 18 498,00 грн.

З метою виконання умов договору від 18.10.2010 № 05.06.003175, Центром ДЗК 25.04.2016 направлено до ПАТ "Концерн Стирол" лист від 25.04.2016 № 5/854 про продовження строку виконання договору в односторонньому порядку.

Листом від 11.05.2016 № 60/05-16 повідомив відповідача про те, що не погоджується з продовженням в односторонньому порядку строку надання послуг по договору в зв'язку з тим, що на думку позивача послуги за договором надані іншими юридичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із частинами 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, має надіслати пропозиції про це другій стороні за договором сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк

З урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки доказів з боку відповідача на користь позивача з надання послуг на суму здійснення попередньої оплати, не надано, то обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання послуг в сумі 18 498,00 грн.

Однак колегія суддів з висновком суду першої інстанції в частині стягнення 18 498,00 грн. заборгованості за договором про надання послуг не погоджується з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем відповідно до п. 1.2. договору було здійснено попередню оплату послуг у сумі 70 824,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з умов договору, в ньому не встановлено обов'язку відповідача повернути попередню оплату у разі порушення ним свого зобов'язання.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача попередню оплату, не дослідив умов договору та не навів норм права, які б передбачали обов'язок відповідача повертати попередню оплату у разі порушення ним зобов'язання. Із судового рішення не вбачається, з яких мотивів виходив суд та на підставі яких норм законодавства прийнято рішення про задоволення позову в частині стягнення 18 498,00 грн.

Як вбачається з договору про надання послуг, він набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 651, 652 ЦК України визначено підстави, згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до частини 2 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин , якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Тобто, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11.12.2012 у справі № 18/12/455-10.

Згідно із частиною 3 статті 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 4 статті 653 ЦК України визначено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стосовно позовних вимог в частинні визнання договору про надання послуг з ведення державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 розірваним, то колегія суддів зазначає наступне.

В частині 2 статті 202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно із статтею 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В спірному договорі не встановлено будь-яких інших способів захисту, окрім передбачених чинним законодавством.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

В силу п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Частиною 3 ст.651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно із статтею 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Таким чином, даний договір чинний, оскільки не розірваний та не визнавався судом недійсним, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 18 498,00 грн. грошових коштів задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено факт порушеного права на момент подачі позову, а тому сторони договору зобов'язанні його дотримуватися.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача про те, що роботи вже були виконанні іншою організацією, оскільки належних та допустимих доказів цього твердження, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, суду надано не було.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 підлягає скасуванню, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/2489/16 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/2489/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (84610, Донецька обл., місто Горлівка, вул. Горлівської Дивізії, будинок 10; ) на користь Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, будинок 3) 1339,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/2489/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

В.В. Куксов