ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 916/679/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №3094 від 24.05.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю № б/н від 21.02.2017р.; ОСОБА_4 за довіреністю №30 від 01.01.2017р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті про стягнення 25 728,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту ДП „Адміністрація морських портів України) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті (далі по тексту ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 7 207,27 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 6 958,47 грн., пені у розмірі 161,05 грн., збитків від інфляції у розмірі 70,59 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 17,16 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. та за договором про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. в частини своєчасної та повної оплати вартості послуг, наданих позивачем на підставі вказаних договорів.

06.04.2016р. ДП „Адміністрація морських портів України було подано до господарського суду заяву (вх. №2-1927/17) про збільшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої позивач просить суд стягнути з ДУ Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті заборгованість у загальному розмірі 16 821,10 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 16 544,84 грн., пені у розмірі 227,59 грн., збитків від інфляції у розмірі 1,30 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 47,38 грн.

Приписами ч. 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

28.04.2017р. ДП „Адміністрація морських портів України було подано до господарського суду заяву про збільшення розміру заявлених позовних вимог, у відповідності до якої позивач просить стягнути із відповідача основну заборгованість у розмірі 25 176,40 грн., збитки від інфляції у розмірі 126,57 грн., пеню у розмірі 350,61 грн. та три відсотки річних розмірі 74,84 грн. Вказана редакція позовних вимог була прийнята до розгляду судом як остаточна.

Відповідач повністю заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому, під час розгляду справи судом відповідач наголошував на відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на законодавче закріплення обовязку відповідача надавати безкоштовно приміщення для ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті, яка здійснює санітарно-карантинний пропуск через державний кордон України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

23.04.2013р. між ДП „Іллічівський морський торговельний порт (Власник мереж) та державною установою „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті (Споживач) було укладеного договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О, у відповідності до п. п. 1.1, 10.6 якого власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії Споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсяг електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а Споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені п. 4.1 цього договору. Цей договір укладається на строк до 31.12.2013р., набирає чинності з дня його підписання та вважається автоматично продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному чинним законодавством.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що 07.11.2013р. між ОСОБА_5 відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та державною установою „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого відповідачу по справі передано у строкове платне користування державне нерухоме майно, зокрема не житлові приміщення за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, буд. 37. При цьому, сторонами договору оренди було встановлено орендну плату на рік у розмірі 1 грн.

08.05.2015р. між ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація) та державною установою „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті (Абонент) було укладено договір на надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15, у відповідності до п. п. 1.1, 8.1 якого Адміністрація здійснює послуги з подачі питної води (надалі вода), на обєкт Абонента і послуги з передачі від нього господарсько-побутових і виробничих стоків в міську каналізаційну мережу каналізаційними мережами Адміністрації. Цей договір укладається на строк з 01.01.2015р. до 31.12.2015р. і вважається автоматично щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії не буде заявлено однією зі сторін про відмову від цього договору або про його перегляд.

Додатковою угодою №2 від 28.09.2016р. до договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. було внесено зміни до договору в частині найменування Абонента, яким є ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті. Крім того, зміни були внесені до договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. шляхом підписання додаткової угоди №4 від 03.11.2016р. до вказаного договору, у відповідності до якої сторонами договору виступають: ДП „Адміністрація морських портів України (Власник мереж) та ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті (Споживач).

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів відмови сторін від пролонгації договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. та договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. на наступні календарні роки, що слідували за роком його укладення, суд доходить висновку, що на теперішній час вказані договори є діючими.

З матеріалів справи вбачається, що ДП „Адміністрація морських портів України було виставлено відповідачу рахунок № Пр/1 012 від 31.01.2017р. на суму 6 828,86 грн. та рахунок Пр/1 017 від 31.01.2017р. на суму 129,61 грн. та складено акт здачі-приймання робіт № Пр/1 012 від 31.01.2017р. та акт здачі-приймання робіт № Пр/1 017 від 31.01.2017р. Проте, відповідачем не було оплачено виставлені рахунки та не підписано акти здачі-приймання робіт, у звязку з чим позивач звернувся до ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті із претензією №11/15-07-08-532 від 20.02.2017р. про необхідність оплати наданих послуг за договорами.

Окрім того, варто зазначити, що разом із заявами про збільшення розміру позовних вимог позивачем було надано рахунки та акти здачі-приймання робіт за лютий та березень 2017р., які з боку відповідача оплачені та підписані не були, що стало підставою для подання заяв про збільшення розміру позовних вимог.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд вважає за необхідне першочергово зазначити наступне.

Положеннями п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України „Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства від 22 лютого 1994 p. N 100 (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, зокрема, що проведення роботи, пов'язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання зазначених видів контролю та службових приміщень для розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні (крім облаштування інженерними, технічними засобами для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю), покладається на Міністерство інфраструктури (пункти пропуску для залізничного, морського, річкового, поромного та повітряного сполучення) і на Державну фіскальну службу (пункти пропуску для автомобільного сполучення).

Згідно з п. 1.13. Положення про санітарно-карантинний відділ у пункті пропуску через державний кордон України у морському (річковому) порту, відкритому для міжнародних зв'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 р. N 31, Адміністрація морських, річкових портів, відкритих для міжнародних зв'язків, забезпечує, зокрема, утримання в належному стані та ремонт приміщення, де розміщується персонал, який здійснює медичний (санітарний) огляд, а також приміщення для тимчасової ізоляції хворих (особи з підозрою на зараження будь-якою інфекційною хворобою, зазначеною у пункті 1 Правил санітарної охорони території України). Ці приміщення повинні перебувати на території портів, бути забезпечені потрібним оснащенням та обладнані засобами постійного телетайпного (телефонного) зв'язку.

Окрім того, п. 2 ч. 2 Загальних вимог до облаштування пунктів пропуску через державний кордон, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002р. N 1142, технічним завданням на проектування будівництва та реконструкції пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) повинне передбачатися забезпечення облаштування пунктів пропуску автоматизованими засобами контролю, засобами зв'язку (у тому числі гучномовними засобами), цілодобовим електропостачанням (у тому числі дублюючими автономними системами освітлення), системами телеспостереження, сантехнічним обладнанням тощо.

Відповідно до п. 25 Правил санітарної охорони території України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2011 р. N 893, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, підприємства, установи та організації Мінінфраструктури, що здійснюють міжнародні перевезення, Держмитслужба, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінприроди у межах своїх повноважень забезпечують, зокрема надання санітарно-карантинним підрозділам приміщень, де розміщуються працівники, які проводять медичний (санітарний) огляд, їх утримання у належному стані та ремонт, тимчасову ізоляцію осіб, стосовно яких є підозра на інфекційну хворобу, що має міжнародне значення. Такі приміщення повинні знаходитися на території міжнародного порту (аеропорту, станції, пункту пропуску через державний кордон) та бути оснащені необхідним обладнанням та сучасними засобами постійного зв'язку.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що ч. 3 ст. 11 Закону України „Про морські порти України від 17 травня 2012 року N 4709-VI, який набрав чинності 14.06.2013р., передбачено, що адміністрація морських портів України або власник морського терміналу на безоплатній основі надає у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, де здійснюються в установленому законодавством порядку прикордонний, митний, санітарно-карантинний та екологічний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

З огляду на вище викладене, господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку предметам договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. та договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р., у звязку з чим, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року N 1875-IV (з наступними змінами та доповненнями) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.03.2016р. між комунальним підприємством „Іллічівськводоканал та ДУ Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті було укладено договір про надання послуг водопостачання та водовідведення №11/2016, предметом якого є надання з боку комунальної установи відповідачу по справі послуг з водопостачання на обєкти абонента, а також приймання господарсько-побутових та виробничих стоків.

Крім того, 10.09.2014р. між ДП „Іллічівський морський торговельний порт та ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті було укладено договір про відшкодування вартості послуг орендарю з теплопостачання, відповідно до положень якого ДП „Іллічівський морський торговельний порт контролює обслуговування та експлуатацію державного нерухомого майна, яке було передано відповідачу.

18.03.2016р. між ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті та публічним акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго було укладено договір про закупівлю товару за бюджетні кошти, предметом якого є продаж з боку останнього відповідачу по справі електричної енергії.

Так, господарський суд зазначає, що нерухоме державне майно, яке було передано ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті ОСОБА_5 відділенням Фонду державного майна України по Одеській області забезпечується комунальними послугами за рахунок відповідача, яким у встановленому порядку було укладено договори на отримання таких комунальних послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею ст. 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що предметами договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. та договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. є надання позивачем відповідачеві послуг із використання мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Положеннями ст. 185 ЦК України визначено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що мережі електропостачання, водопостачання та водовідведення призначені для обслуговування головної речі, якою, в даному випадку, виступає нерухоме майно, що належить до державної власності, надане відповідачу ОСОБА_5 відділенням Фонду державного майна України по Одеській області.

При цьому, суд зауважує, що з огляду на відсутність у чинному законодавстві та умовах договору оренди нерухомого майна умов, які виключають слідування приналежності за головною річчю, а також враховуючи функціональне призначення вказаних мереж, яке укладається в забезпеченні нормальної та ефективної експлуатації нерухомого майна, господарський суд доходить висновку, що мережі електропостачання, водопостачання та водовідведення слідують за нерухомим майном, а, отже, були надані відповідачу у користування на умовах, які передбачені для головної речі нерухомого майна, тобто на умовах договору оренди нерухомого майна від 07.11.2013р., укладеного між ОСОБА_5 відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та державною установою „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті.

Підсумовуючи викладене вище, приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження користування ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті державним нерухомим майном на час укладання договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р., яке було передано відповідачу на підставі договору оренди нерухомого майна від 07.11.2013р., господарський суд доходить висновку про відсутність будь-яких підстав для укладання договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р.

При цьому, господарський суд приймає до уваги приписи, зокрема ст. 11 Закону України „Про морські порти України та інших нормативно-правових актів, якими визначено обовязок адміністрації морських портів України або власника морського терміналу на безоплатній основі надавати у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, що, у урахуванням положень ст. 185 ЦК України, свідчить про невідповідність договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. та договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. приписам чинного законодавства, у звязку з чим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

У п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлення судом факту невідповідності договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. та договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р., на підставі яких виникли спірні правовідносини, вимогам закону на час їх вчинення, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд доходить висновку про необхідність визнання цих договорів недійсним за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013р. та договір про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. не може створювати для ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті обумовлених ним правових наслідків у вигляді внесення плати за користування мережами електропостачання, водопостачання та водовідведення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України у повному обсязі.

Підсумовуючи все вищевикладене, відповідно до ст. ст. 117, 181, 185, 190, 216, 901 ЦК України, п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України „Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства від 22 лютого 1994 p. N 100, п. 1.13. Положення про санітарно-карантинний відділ у пункті пропуску через державний кордон України у морському (річковому) порту, відкритому для міжнародних зв'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 р. N 31, п. 2 ч. 2 Загальних вимог до облаштування пунктів пропуску через державний кордон, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1142, п. 25 Правил санітарної охорони території України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2011 р. N 893, ч. 3 ст. 11 Закону України „Про морські порти України від 17 травня 2012 року N 4709-VI, ч. 3 ст. 11 Закону України „Про морські порти України від 17 травня 2012 року N 4709-VI, ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року N 1875-IV, позов державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті про стягнення 25 728,42 грн. задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України у звязку із відмовою у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Визнати недійсним договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О від 23.04.2013, укладений між державним підприємством „Адміністрація морських портів України та державною установою „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті.

3. Визнати недійсним договір на надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р., укладений між державним підприємством „Адміністрація морських портів України та державною установою „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 12 червня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна