ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22.06.2017 Справа № 920/563/17

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В, розглянувши матеріали (вх. № 1852 від 21.06.2017)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Глазівська», с. Глазове, Шосткинський район, Сумська область,

про стягнення 586 873 грн. 28 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Глазівська» 586 873 грн. 28 коп..

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додається доказ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначено Законом України «Про судовий збір». У відповідності до ч. 1 ст. 4 вищевказаного закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.).

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Разом з тим, позивач, подав заяву № 11/2-18319 від 16.06.17, в якій просить суд, відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі. Позивач мотивує подану заяву важким фінансовим становищем та відсутністю можливості сплатити судовий збір. Позивач зазначає, що па підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19.03.2018 включно.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Таким чином, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (ст. 8 ЗУ "Про судовий збір") і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (ст. 5 ЗУ "Про судовий збір") господарським судам слід враховувати те, що єдиною підставою для вчинення господарським судом таких дій, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі (п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Водночас, статтею 129 Конституції України, як однією із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Крім того, загальний принцип рівності усіх перед законом визначено нормами ст. 24 Конституції України, ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України.

В контексті зазначених норм слід мати на увазі, що всі підприємства та організації, які звертаються до господарського суду, за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, зобовязані дотримуватись процесуальної форми подання позову. При здійсненні судочинства, господарський суд повинен забезпечити процесуальну рівність сторін, не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою.

Розглянувши заяву позивача № 11/2-18319, про відстрочку сплати судового збору, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на те, що заявником не наведено обґрунтованих доводів та не подано в підтвердження належних доказів, стосовно неможливості сплати ним судового збору у встановленому порядку і розмірі. Самі лише обставини, пов'язані з тим, що позивач перебуває в стані ліквідації не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Однак, положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не означає й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, а відтак, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" заява № 28249/95 від 19.06.2001р.). В даному випадку, накладення судового збору на заявника, передбаченого під. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", не може порушити принципу розумної пропорційності, доступу до суду, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Позивачу доводиться до відома, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

На підставі викладеного, керуючись п. 4, ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позовні матеріали повернути позивачу.

Додаток на адресу позивача: позовна заява № 11/2-18319 від 16.06.2017 на 2 аркушах з додатками на 20 аркушах, у тому числі заява про відстрочку сплати судового збору на 2 аркушах, фіскальний чек № 0154 від 16.06.2017 на 1 аркуші, опис вкладення до цінного листа б/н від 16.06.2017 року на 1 аркуші; поштовий конверт на 1 аркуші.

Суддя С.В. Заєць