РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа № 906/81/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Юрчук М.І. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Дика А.І.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

органу прокуратури - ОСОБА_1 (посвідчення 031428 від 19.01.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 23.03.2017 у справі № 906/81/17 (суддя Кудряшова Ю.В. )

за позовом Фермерського господарства "Маяк-ПВВ"

до відповідача 1 Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області,

відповідача 2 Попільнянська районна державна адміністрація

за участю прокуратури Житомирської області

про визнання договору оренди земельної ділянки площею 31,0300 га поновленим (переукладеним) на новий строк на тих же умовах

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року Фермерське господарство "Маяк-ПВВ" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки площею 31,0300 га, яка знаходиться на території Паволочської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (за межами населеного пункту), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був зареєстрований Житомирською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 30.05.2006 поновленим (переукладеним) на новий строк на тих же умовах.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 23.03.2017 у справі № 906/81/17 (суддя Кудряшова Ю.В.) позов задоволено. Визнано договір № 26 оренди земельної ділянки від 16.03.2016 площею 31,0300 га, укладеним між Фермерським господарством "Маяк-ПВВ" (позивач) та Попільнянською районною державною адміністрацією, зареєстрований Житомирською регіональною філією Державного підприємства Центр державного земельного кадастру 30.05.2006 за № 89. поновленим (переукладеним) на новий строк на тих же умовах, які були передбачені договором. Відмовлено в задоволенні позову в частині вимог щодо відповідача-1 - Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, стягнуто з Попільнянської районної державної адміністрації на користь Фермерського господарства "Маяк-ПВВ" 1600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням та вважаючи, що останнє прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права заступник прокурора Житомирської області звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позовні відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.05.2017.

Ухвалою суду від 18.05.2017 в порядку ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу заперечив проти доводів та вимог скарги, вказавши, що господарський суд Житомирської області при винесенні рішення правомірно застосував норми матеріального та процесуального права, повністю зясував обставини справи та дослідив докази у справі, постановив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідача 1 - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області у запереченнях на апеляційну скаргу просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення господарського суду Житомирської області від 23.04.2017 залишити без змін.

Відповідач 2 - Попільнянська районна державна адміністрація у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки фактичним обставинам справи та не застосовано положення чинного законодавства, які підлягали до застосування що призвело до безпідставного та незаконного визнання продовженим договору оренди земельної ділянки, а тому просить апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задоволити в повному обсязі.

Апелянт в судове засідання повноважного представника не направив, натомість надіслав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього (вх. № 16282/17 від 07.06.2017).

В судове засідання прибув прокурор, якій підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просить суд оскаржуване рішення скасувати.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін ухвалою суду від 18.05.2017 не визнавалась судом обов'язковою.

Згідно ст. 22 ГПК України явка в судове засідання - це право, а не обов'язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників відповідачів.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.03.2006 між Фермерським господарством "Маяк-ПВВ" (позивач) та Попільнянською районною державною адміністрацією (відповідач - 2) укладено договір № 26 оренди земельної ділянки (а.с. 13-14) площею 31,0300 га, яка знаходиться на території Паволочської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (за межами населеного пункту), з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був зареєстрований Житомирською регіональною філією Державного підприємства Центр державного земельного кадастру 30.05.2006 за № 89.

У п. 8 договору сторони погодили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарською призначення. Умови збереження стану об'єкта оренди - дотримуватись вимог протиерозійної організації території (п.п. 15-17 договору).

З 1 січня 2013 року набув чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", яким перерозподілено повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 23 ()зі змінами), орендодавцем земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Житомирської області визначено Головне управління Дергеокадастру у Житомирській області.

09.02.2016 ФГ Маяк-ПВВ звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з метою поновлення відповідного Договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Листом № 28-6-7777.12-3962/2-16 від 09.03.2016 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області сповістило позивача про те, що для продовження терміну дії договору оренди землі необхідно розробити та затвердити технічну документацію із нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є об'єктом оренди за договором оренди землі № 26 від 16.03.2016 року і надати відповідний витяг із даної технічної документації для визначення розміру орендної плати.

Позивачем розроблено відповідну технічну документацію із нормативної грошової оцінки земельної ділянки та 08.04.2016 подано до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області заяву із необхідним документам та додатковою угодою про поновлення терміну дії договору оренди від 16.03.2006 № 26.

Рішенням шостої сесії Попільнянської районної ради від 23.03.2016 № 92 "Про затвердження технічної документації по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки на території Паволоцької сільської ради" затверджено розроблену ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею - 31,0300 га в сумі 1120357 грн., яка надається в користування на умовах оренди ФК "Маяк-ПВВ" для ведення фермерського господарства, розташованої на території Паволоцької сільської ради.

Листом від 06.05.2016 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивача, що поновлення Договору оренди землі можливе лише після заміни його на орендодавця по даному Договору.

23.05.2016 року позивач звернувся до Попільнянської районної державної адміністрації та просив підписати відповідну тристоронню угоду про заміну орендодавця у Договорі оренди землі.

Аналогічний за змістом лист був адресований також Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області.

Згідно листа від 27.05.2016 за вих. № 929/02-16 Попільнянська районна державна адміністрація відмовилась підписати відповідну додаткову угоду мотивуючи це тим, що строк дії Договору оренди землі закінчився.

В матеріалах справи міститься лист-повідомлення відповідача - 1 № 27-6-0.6-7731/2-16 від 18.07.2016, яким позивача повідомлено, що укладення додаткової угоди до договору оренди землі, що припив свою дію, суперечить нормам чинного законодавства.

Вказані обставини у їх сукупності стали підставою для заявлення даного позову.

Як встановлено судом першої інстанції, договір оренди землі закінчив свою дію 16.03.2016, але позивач продовжував користуватися відповідною земельною ділянкою і ніхто не вимагав від його повернення даної земельної ділянки. Оренду плату позивач сплачував за період з березня по грудень 2017 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.104-112).

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, дійшла висновку про обґрунтованість прийнятого господарським судом рішення, зокрема, з огляду на таке.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між сторонами, регулюються, насамперед, Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір, який за своєю правовою природою є правочином.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України в редакції, чинній станом на день укладення договору).

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (п. 5 ст. 126 Земельного кодексу України).

Згідно з приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності упродовж одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Отже, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони повинні укласти угоду про поновлення договору оренди.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.02.15 у справі № 6-219цс14.

Оскільки законодавство, що регулює спірні правовідносини визначає два випадки для поновлення договору оренди, то в даному випадку судами обґрунтовано задоволено позов та поновлено договір оренди землі на підставі ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позаяк встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди землі 16.03.2006 року, позивач продовжував користуватися земельною ділянкою, сплачувати відповідну орендну плату за користування земельною ділянкою, і жодних заперечень протягом місяця після закінчення строку договору, з боку орендодавця не надходило.

Разом з тим, колегія суддів вважає таким, що відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства застосування положень ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», відносно відсутності підстав для відмови в поновленні договору у звязку зі зміною органу. Який виступає орендодавцем земельної ділянки.

Посилання апеляційної скарги щодо обрання невірного способу захисту порушеного права не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої. Положеннями ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено умови поновлення договору оренди, саме у разі, коли орендар не направив орендодавцю лист-повідомлення, а продовжив користуватись земельною ділянкою, належно виконуючи умови договору і не отримав заперечення від орендодавця на продовження користування об'єктом оренди у місячний строк після закінчення дії договору. Відтак судами вірно застосовані норми матеріального права з урахуванням всіх обставин даного спору.

У листі від 09.03.2016 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області ненадало конкретної відповіді позивачу про необхідність підписання тристоронньої угоди, натомість повідомивши лише про необхідність подання додаткових документів.

Як вбачається з наявної у справі переписки сторін, відповідач 1 не надавав позивачу своєчасної та повної інформації, щодо поновлення спірного договору оренди. Разом з тим, Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області у запереченнях на апеляційну скаргу просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення господарського суду Житомирської області від 23.04.2017 залишити без змін (а.с. 28-31 у т. 2).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.03 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст.1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак апеляційна інстанція визнає правомірним висновок суду першої інстанції щодо визнання спірного договору оренди земельної ділянки від 16.03.2006 поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 23.03.2017 року у справі № 906/81/17 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 23.03.2017 у справі № 906/81/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Дужич С.П.