номер провадження справи 33/23/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 Справа № 908/913/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистрибюшн ОСОБА_1 (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Токмакавтотранс (71700, м. Токмак Запорізької області, вул. Радянська, 99)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 17 від 14.04.2017 р.;

від відповідача : не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Автодистрибюшн ОСОБА_1, м. Київ звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Токмакавтотранс, м. Токмак Запорізької області заборгованості в розмірі 10282,14 грн., з яких: 8000,04 грн. сума заборгованості за поставлений товар, 1250,69 грн. сума пені, 566,35 грн. сума втрат від інфляції, 465,06 грн. сума 12 % річних.

В позові позивач посилається на договір поставки № 9995-08/2016 від 12.09.2016р. та зазначає, що за видатковими накладними відповідачу було поставлено товар на загальну суму 23194,74 грн., який відповідач сплатив лише частково, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за Договором в сумі 8000,04 грн. За несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі п. 5.2, п. 5.3 Договору та ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані санкції. Посилаючись на приписи ст.ст. 526, 610, 611, 625, 692 ЦК України, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.04.2017 р. порушено провадження у справі № 908/913/17, розгляд якої призначено на 23.05.2017 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.05.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 13.06.2017 р.

ТОВ Токмакавтотранс (відповідач) у письмовому відзиві позовні вимоги визнав частково. Зокрема, зазначив, що платежем, здійсненим 16.05.2017 р., відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар згідно договору № 9995-08/2016 від 12.09.2016р., було перераховано позивачу суму 2000,00 грн. У звязку з цим, залишок суми основного боргу становить 6000,04 грн. Відповідач просить суд врахувати здійснену відповідачем часткову оплату суми основного боргу в розмірі 2000,00 грн. та зменшити на цю суму залишок боргу.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю Токмакавтотранс визначено за адресою: 71700, м. Токмак Запорізької області, вул. Радянська, 99.

На вказану адресу відповідачу направлялись ухвали суду від 28.04.2017 р. та від 23.05.2017р.

Крім того, долучене до матеріалів справи Повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про отримання уповноваженим представником відповідача поштового відправлення (ухвали господарського суду Запорізької області про порушення провадження у справі № 908/913/17 від 28.04.2017 р. з інформацією про час та місце судового розгляду справи) 10.05.2017р.

Також, про обізнаність відповідача про час та місце розгляду справи свідчить його письмовий відзив на позовну заяву.

Таким чином, відповідач є повідомленим належним чином про час та місце розгляду даної справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника позивача судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 13.06.2017р. представник позивача підтвердив перерахування відповідачем 16.05.2017 р. суми 2000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за Договором. ОСОБА_3 за підписом директора та головного бухгалтера підприємства, згідно якої, відповідач має перед позивачем основну суму заборгованості в розмірі 6000,04грн.

В судовому засіданні 13.06.2017 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 12.09.2016 р. між позивачем (Постачальником) та відповідачем (Покупцем) було укладено договір поставки № 9995-08/2016 (далі Договір), за умовами якого Постачальник, зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти Покупцю визначені Договором запчастини та експлуатаційні матеріали (ОСОБА_4), а також виконувати шиномонтажні послуги, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах визначених цим Договором приймати ОСОБА_4 та оплачувати його.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження ОСОБА_4, загальна кількість, ціна за одиницю ОСОБА_4, загальні кількість, ціна за одиницю ОСОБА_4, що підлягає поставці за цим Договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на ОСОБА_4, які є невід'ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію ОСОБА_4 (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору погодження Сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни ОСОБА_4 відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід'ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна),

виявляє згоду на прийняття ОСОБА_4 відповідно до попередньої домовленості із Постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого ОСОБА_4 за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із Постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття ОСОБА_4 від Постачальника Покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на ОСОБА_4.

Згідно із п. 2.3. Договору ОСОБА_4 за домовленістю Сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу ОСОБА_4 на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу ОСОБА_4 має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Ціни ОСОБА_4 вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії ОСОБА_4 (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору, якщо зазначені в п. 3.4. Договору документи складені з порушенням вимог для складання таких документів, якщо найменування та/або номенклатура, якісні та кількісні характеристики ОСОБА_4, зазначені в таких документах, не відповідають назві та/або номенклатурі, якісним і кількісним характеристикам поставленого ОСОБА_4 , Покупець має право відмовитися від прийняття ОСОБА_4 без надання пояснень.

За умовами п. 3.1 Договору оплата згідно Договору здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальнику. При здійсненні оплати Покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання Договору, по якому відбувається поставка Продукції, з посиланням на виставлений Постачальником рахунок-фактуру.

Згідно із п. 5.2 Договору в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На підставі ст. 625 ЦК України Сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 відсотків річних від простроченої суми (п. 5.3 Договору).

За умовами п. 5.5 Договору при простроченні поставки передплаченого ОСОБА_4 Постачальник за вимогою Покупця сплачує останньому інфляційну різницю з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення поставки, а також пеню, нараховану на вартість недопоставленого товару за кожен календарний день періоду прострочення поставки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що

діяла в період прострочення.

Відповідно до п. 8.2 Договору він набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2016 року.

Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі Сторін не заявить про намір змінити його умови бо припинити його дію, Договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком (п. 8.4 Договору).

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, в період з 22.09.2016 р. по 27.10.2016 р. позивачем було поставлено відповідачу ОСОБА_4 на загальну суму 23194,74 грн., що підтверджується накладними: № SI від 22.09.2016 р. на суму 11600,04 грн. (ТТН № SНР) та № SI від 27.10.2016 р. на суму 11594,70 грн. (ТТН № SНР000309106).

Вказані накладні містять підписи уповноважених представників Сторін та засвідчені печатками обох підприємств.

На оплату поставленого ОСОБА_4, позивачем відповідачу було виставлено відповідні Рахунки.

Станом на дату подання даного позову до суду, за отриманий ОСОБА_4 відповідач розрахувався частково в загальній сумі 15194,70 грн., що підтверджується банківськими виписками від 21.10.2016 р. (на суму 11600,00 грн.), від 20.03.2016 р. (на суму 2594,70 грн.) та від 29.03.2017 р. (на суму 1000,00 грн.).

Решта вартості ОСОБА_4 залишилась несплаченою.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ Токмакавтотранс заборгованості за договором поставки № 9995-08/2016 від 12.09.2016р. в розмірі 8000,04 грн., пені в розмірі 1250,69 грн., інфляційних втрат в розмірі 566,35 грн. та 12 % річних в розмірі 465,06 грн., стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт поставки, кількість та вартість переданого за Договором ОСОБА_4 на загальну суму 23194,74 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи накладними № SI від 22.09.2016 р., № SI від 27.10.2016 р. та товаро-транспортними накладними № SНР від 22.09.2016 р., № SНР000309106 від 27.10.2016 р.

При цьому сам відповідач не заперечує проти факту отримання ОСОБА_4 від позивача.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище, сторони узгодили в п. 2.3 Договору, що ОСОБА_4 за домовленістю Сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу ОСОБА_4 на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу ОСОБА_4 має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

В даному випадку, накладна № SI від 22.09.2016 р. містить запис про необхідність сплати вартості ОСОБА_4 до 13.10.2016 р., а накладна № SI від 27.10.2016 р. містить запис про необхідність сплати вартості ОСОБА_4 до 17.11.2016 р.

Згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_4, отриманий згідно вказаних вище накладних, відповідачем було оплачено несвоєчасно та не в повному обсязі,

В якості оплати за Договором позивачем, в рахунок погашення заборгованості, було прийнято від відповідача 15194,70 грн.

Факт оплати підтверджується банківськими виписками: від 21.10.2016 р. (на суму 11600,00 грн.), від 20.03.2016 р. (на суму 2594,70 грн.) та від 29.03.2017 р. (на суму 1000,00грн.).

Станом на дату подання даного позову до суду, розмір основного боргу відповідача перед позивачем складав суму 8000,04 грн.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд констатує, що станом на дату подання даного позову до суду - 28.04.2017 р. (згідно вхідного штемпелю господарського суду Запорізької області) основний борг відповідача за Договором складав суму 8000,04 грн.

При цьому, надані сторонами докази свідчать, що після порушення провадження у даній справі відповідачем було частково погашено суму основної заборгованості в розмірі 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 176 від 16.05.2017 р. (на суму 2000,00 грн.).

Відповідно до приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, провадження по справі, в частині стягнення 2000,00 грн. основного боргу слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у звязку із відсутністю предмету спору.

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що доведеною та обґрунтованою є заявлена до стягнення сума основного боргу в сумі 6000,04 грн., яка і задовольняється судом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Тобто, стаття 625 ЦК України, між іншим, надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, встановити інший ніж 3% річних розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, який і було визначено сторонами у пункті 5.3 Договору поставки в розмірі 12% річних від суми заборгованості.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунки позивача із урахуванням розяснень Пленуму, приписів законодавства та за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство. При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобовязання та суми боргу, що існувала у спірний період.

Суд відзначає, що вимога про стягнення 12% річних підлягає частковому задоволенню. Так, за період часу (з 19.11.2016 р. по 20.03.2017 р.) за накладною № SI від 27.10.2016 р. (на суму 11594,74 грн.), належний до стягнення розмір суми 12% річних становить суму 464,61 грн., але не суму 465,06 грн., яка заявлена позивачем до стягнення.

Отже, вимога про стягнення 12 % річних задовольняється судом частково - в сумі 464,61 грн. В решті позовної вимоги про стягнення 12% річних слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Разом з тим, перевіривши розрахунок втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає, що вимога про їх стягнення (за період з грудня 2016 р. по березень 2017 р., за накладною № SI від 27.10.2016р. (на суму 11594,74 грн.)), підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 566,35грн.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення пені та штрафу заявлено позивачем на підставі п. 5.2 Договору, згідно з яким в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором товару, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 1250,69 грн.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, нарахування позивачем на підставі п. 5.2 Договору пені за порушення відповідачем умов Договору слід визнати правомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає, що вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини:

У пункті 30.1 статті 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

За змістом п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

В той же час, позивачем не вірно визначено кількість днів прострочення, на які нараховується пеня, помилково вважаючи день здійснення оплати відповідачем днем прострочки виконання грошового зобовязання.

Таким чином, пеня підлягає стягненню за період: з 19.11.2016 р. по 20.03.2017 р. (на суму 11594,74 грн.) в розмірі 1083,46 грн., за період з 20.03.2017 р. по 28.03.2017 р. (на суму 9000,04 грн.) в розмірі 62,13 грн. та за період з 29.03.2017 р. по 13.04.2017 р. (на суму 8000,04 грн.) в розмірі 98,19 грн., всього в розмірі 1243,78 грн. В іншій частині вимоги про стягнення пені слід відмовити.

Отже, позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1200,00 грн. судового збору.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення позивачу із Державного бюджету суми 389,00 грн. судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір.

Так, статтею 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору в 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2017 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600,00грн.

Судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 10282,14 грн., тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1600,00 грн.

Згідно наданого до позову платіжного доручення № 21 від 18.04.2017 р. позивачем сплачено суму 1600,00 грн. судового збору.

Статтею 7 Закону України Про судовий збір врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в тому числі визначено підстави такого повернення, яке здійснюється за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Зокрема, сума судового збору підлягає поверненню у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) (п. 5 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону).

Таким чином, із урахуванням ст. 7 Закону України Про судовий збір позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір за вимогою, провадження у справі за якою припинено в частині стягнення 2000,00 грн., що складає суму 389,00 грн.

Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету сума судового збору в розмірі 389,00 грн., про що слід видати ухвалу згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір - за наявності відповідної заяви.

Керуючись ст.ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В частині вимоги про стягнення 2000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Токмакавтотранс (71700, м. Токмак Запорізької області, вул. Радянська, 99, , р/р № 1441 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистрибюшн ОСОБА_1 (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16, , р/р № 6855 в ПАТ «Креді ОСОБА_5», МФО 300614) суму 6000 (шість тисяч) грн. 04 коп. основного боргу, суму 1243 (одна тисяча двісті сорок три) грн. 78 коп. пені, суму 464 (чотириста шістдесят чотири) грн. 61 коп. дванадцяти відсотків річних, суму 566 (пятсот шістдесят шість) грн. 35 коп. втрат від інфляції та суму 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Видати ухвалу на повернення з державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю Автодистрибюшн ОСОБА_1 (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16, ) суми 389 (триста вісімдесят девять) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 21 від 18.04.2017 р., - за наявності відповідної заяви.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 15.06.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко