ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа № 914/68/17

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_2

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 митниці ДФС, м. Львів, вх. №01-05/1758/17 від 13.04.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2017 року

у справі № 914/68/17

за позовом: Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ

до відповідача: ОСОБА_1 митниці ДФС, м.Львів

про: стягнення 22494,21 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності №1449/9/13-70-10 від 19.01.2017 року;

від відповідача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності №1392-01/19-17 від 12.05.2017 року;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 27.03.2017 року у справі №914/68/17 (суддя Гоменюк З.П.) позовні вимоги Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області до відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС, про стягнення 22494,21 грн. задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 27.03.2017 року у справі №914/68/17, відповідач ОСОБА_1 митниця ДФС подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що спір не підвідомчий господарським судам, оскільки сторони не є субєктами підприємницької діяльності, а спірні відносини не є господарськими. Також апелянт зазначає про те, що йому не було відомо, що ОСОБА_5 звертався до позивача за отриманням статусу безробітного, хоча застрахована особа зобовязана повідомити про втрату нею статусу безробітного. Тому, така сума підлягала стягненню саме з нього.

Відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. №309 про затвердження Порядку надання матеріальної допомоги по безробіттю, одноразової матеріальної допомоги безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні, допомоги на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні. Згідно з п. 21 зазначеного наказу, якщо під час одержання матеріальної допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої і матеріальної допомоги по безробіттю з дня виникнення цих обставин. У разі відмови добровільно повернути зазначені кошти питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2017 р. у справі № 914/68/17 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2017 року, справу №914/68/17 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Желіку М.Б. та Марку Р.І..

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 16.05.2017 року.

16.05.2017 року було складено повідомлення у якому зазначено, що у звязку із перебуванням у відрядженні судді члена колегії Желіка М.Б., розгляд вищевказаної справи не відбувся з урахуванням положень абз. 2 пп.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016 року.

Ухвалою суду від 18.05.2017 року розгляд справи відкладався на 06.06.2017 року з мотивів, наведених у ній.

В судовому засіданні 06.06.2017 року оголошувалась перерва до 13.06.2017 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 13.06.2017 року зявився представник відповідача, проти поданої апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання зявився, подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з мотивів наведених у ній. Надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, наказом Державної митної служби України від 29.08.2011 р. №1821-к По особовому складу ОСОБА_1 митниці припинено перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_5, провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці.

11.10.2011 р. ОСОБА_5 звернувся до Івано-Франківського міського центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання його працевлаштування.

На підставі наказу Івано-Франківського міського центру зайнятості від 11.10.2011 р. №НТ111011 ОСОБА_5 призначено виплату допомоги по безробіттю.

За період з 11.10.2011 р. по 04.10.2012 р. включно ОСОБА_5 було виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 22494,21 грн. Вказане підтверджується розрахунком та додатком №4 до персональної картки Нарахування допомоги по безробіттю та платежі, які було долучено позивачем до матеріалів справи.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 р. у справі №2а-3109/11/0970 за позовом ОСОБА_5 до Державної митної служби України, ОСОБА_1 митниці про визнання незаконним та скасування наказу №1821-к від 29.08.2011 р. в частині, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн. та середньомісячного заробітку позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано Наказ Державної митної служби України № 1821-к від 29.08.2011 року в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_5; поновлено ОСОБА_5 на посаді провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці; стягнено з ОСОБА_1 митниці на користь ОСОБА_5 14701,50 грн. за вимушений прогул.

Постановою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 р. постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 року в справі № 2а-3109/11/0970 скасовано, прийнято нову постанову, якою позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014 р. постанову ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 р. скасовано, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної митної служби України, ОСОБА_1 митниці про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишено в силі.

30.09.2015 р. Державною фіскальною службою України видано наказ №3082-о Про виконання рішення суду, скасовано наказ Державної митної служби України від 29.08.2011 р. №1821-к По особовому складу ОСОБА_1 митниці в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_5, провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці.

Наказом ОСОБА_1 митниці ДФС, яка є правонаступником ОСОБА_1 митниці, від 19.11.2015 р. №930-о По особовому складу поновлено ОСОБА_5 на посаді провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці з 29.08.2011 р.

18.02.2016 р. позивач направив відповідачеві претензію про повернення коштів з вимогою протягом пятнадцяти днів від дня отримання цього повідомлення перерахувати на рахунок Івано-Франківського міського центру зайнятості кошти в розмірі 22494,21 грн., виплачених ОСОБА_5 як допомога по безробіттю. Вказана претензія отримана відповідачем 23.02.2016 р. та залишена ним без відповіді та задоволення.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідно до п.1 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Пунктом 1 ст.34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу. Як встановлено п.4 ст.35 Закону, із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статей 34, 35 вищезазначеного Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та кореспондуючий йому обовязок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Про поновлення на роботі ОСОБА_5 відповідачу було відомо, як стороні у справі та боржнику у виконавчому провадженні.

Та обставина, що ОСОБА_5 всупереч вимогам ст.40 КАС України не повідомляв про отримання ним статусу безробітного та допомоги по безробіттю, не стосується суті справи та не звільняє в силу наведених норм відповідача від обовязку повернути такі кошти. Норми наведеного скаржником наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. №309 регулюють відносини відповідного органу та отримувача допомоги, а не роботодавця.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. Згідно з п.2 ч.1 ст.45 Закону України Про зайнятість населення реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Як розяснено п.34 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Так як ОСОБА_1 митницею ДФС було видано наказ про поновлення ОСОБА_5 на посаді лише 19.11.2015 р., а особа отримувала допомогу по безробіттю до 04.10.2012 р., тобто хоча і після винесення судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі, проте до його фактичного виконання роботодавцем, суд першої інстанції підставно відхилив твердження відповідача щодо протиправного неповідомлення центру зайнятості відомостей про існування такого рішення та необхідності стягувати виплачені кошти безпосередньо з особи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2017 р. у справі № 914/68/17 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 митниці ДФС, м. Львів, вх. №01-05/1758/17 від 13.04.2017 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2017 року у справі № 914/68/17 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 15.06.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.