КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/21114/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 06.06.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року

по справі № 910/21114/16 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс»

про стягнення заборгованості в розмірі 37 802 560, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» про стягнення заборгованості в розмірі 37 802 560,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 33 154 150 грн. 00 коп., пеню у розмірі 4 648 410 грн. 00 коп. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» на користь прокуратури міста Києва витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 700 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року у справі № 910/21114/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2017 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» по справі № 910/21114/16 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2017 року у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Дикунської С.Я. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» визначено новий склад суду: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Оптімабудсервіс» по справі № 910/21114/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) вважає подану апеляційну скаргу ТОВ «Оптімабудсервіс» безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Позивач просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представники ТОВ «Оптімабудсервіс» надали суду свої пояснення по справі в яких, підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у скарзі та письмових поясненнях. Представники просили суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Крім того, у судовому засіданні 06.06.2017 року представники скаржника підтримали заяву ТОВ «Оптімабудсервіс», яка була подана через канцелярію суду про відмову від клопотання про зупинення провадження у даній справі (том 2, а.с. 46), яке (клопотання) у свою чергу було подане 21.03.2017 року при розгляді даної справи у складі колегії суддів: головуючого судді - Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О. та не було розглянуте (том 1, а.с. 173-174).

Прокурор та представники Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у судових засіданнях апеляційного господарського суду також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважають апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною. Представники просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

14.08.2008 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником якого є Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та товариством з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» (забудовник) укладено договір № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом цього договору є сплата забудовником (ТОВ «Оптімабудсервіс») пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (надалі - пайовий внесок) у зв'язку із будівництвом торгово-офісного комплексу з підземним та наземним паркінгом загальною площею 123390,00 кв.м (в тому числі адміністративно-офісні приміщення - 87390 кв.м, загальна площа паркінгу 36000,00 кв.м) на перетині вул. Ревуцького та вул. Вишняківської у Дарницькому районі м. Києва.

Згідно з п.2.1 договору, забудовник зобов'язаний перераховувати пайовий внесок у сумі 106792,16 тис. грн. (без ПДВ) на умовах, визначених у цьому договорі.

08.04.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору від 14.08.2008 року №469, відповідно до якої п.1.1 договору викладено в наступній редакції: предметом цього договору є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (надалі - пайовий внесок) у зв'язку із будівництвом торгово-офісного комплексу з підземним та наземним паркінг - 12 147,00 кв.м, наземний паркінг загальною площею 29 949,00 кв.м) на перетині вул. Ревуцького та вул. Вишняківської у Дарницькому районі м. Києва.

Також, в додатковій угоді встановлено, що забудовником згідно договору від 14.08.2008 року №469 станом на 09.03.2010 року перераховані пайові кошти у сумі 227,66 тис. грн. встановлено, що заборгованість по сплаті забудовником пайової участі згідно договору від 14.08.2008 року №469 відповідно до розрахунку 1 від 09.03.2010 року становить 76,28 тис. грн., в т.ч. штрафні санкції (пеня та інфляція) у сумі 16,28 тис. грн.

09.06.2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору пайової участі від 14.08.2008 року №469, в якій встановлено, що заборгованість по сплаті пайової участі за квітень 2010 року - травень 2012 року згідно договору пайової участі від 14.08.2008 року №469 та додаткової угоди №1 від 08.04.2010 року відповідно до розрахунку від 05.06.2012 року складає 26,63 тис. грн.. (в т.ч. пеня - 0,21 тис. грн., інфляція - 6,55 тис. грн.) (без ПДВ). даний розрахунок є невід'ємною частиною цієї угоди (пункт 1).

Пунктом 2 додаткової угоди №2 від 09.06.2012 року передбачено, що з урахування п.1 цієї угоди, залишок пайового внеску, термін оплати якого не настав згідно договору пайової участі від 14.08.2008 року №469 та додаткової угоди №1 від 08.04.2010 року, складає 34024,51 тис. грн. - (50 тис. грн. *26 міс) = 32724,51 тис. грн. (без ПДВ).

Відповідно до п.п. 1-3 цієї угоди та рішення постійної комісії Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку від 22.05.2012 року (протокол №10/111) забудовник зобов'язується перераховувати:

4.1 заборгованість у сумі 26,63 тис. грн. (без ПДВ) у строк до 06 липня 2012 року включно;

4.2 залишок пайового внеску у сумі 32724,51 тис. грн.. (без ПДВ) за наступним графіком:

- по 50,00 тис. грн. (без ПДВ) у строк з квітня 2014 року по березень 2015 року включно щомісячно, але не пізніше 28 числа кожного місяця,

- у сумі 32124,51 тис. грн. (без ПДВ) у строк з квітня 2015 року по березень 2018 року включно, рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28 числа кожного місяця (п. 4 додаткової угоди №2 від 09.06.2012 року).

У пункті 7 додаткової угоди №2 передбачено, що сума коштів, визначених в п.4.2 цієї угоди, на момент здійснення платежу (в т.ч. достроково) коригується на індекс інфляції (накопичувальний) від дати їх розрахунку.

Відповідно до п.8 додаткової угоди №2, у разі прострочення строків сплати залишку пайового внеску, визначеного у п.4.2 цієї угоди:

8.1 забудовник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка від нарахованої суми за кожну добу прострочення строку сплати.

8.2 розмірі несплаченої частки сплачується забудовником у сумі скоригованій Головним управлінням економіки та інвестицій на індекс інфляції від дати розрахунку пайових коштів.

У випадку, якщо індекс інфляції є меншим за 100% коригування суми первинного платежу не відбувається.

Як стверджує прокурор у позовній заяві, відповідач не сплатив у строк передбачений укладеним між сторонами договором пайовий внесок у розмірі 33 154 150,00 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2014 року по серпень 2016 року, що і обумовило подання позову до господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Оптімабудсервіс» на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 33 154 150 грн. 00 коп., пеню у розмірі 4 648 410 грн. 00 коп. Стягнуто з ТОВ «Оптімабудсервіс» на користь прокуратури міста Києва витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 700 грн. 00 коп.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду з таким висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача вказаної суму заборгованості за укладеним між сторонами договором, погодитися не може, та вважає, що прокурор в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) передчасно звернувся до суду з даним позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 статті 25 Закону України «Про планування та забудову територій» (станом на час виникнення правовідносин) розмір коштів інвесторів, що залучаються на пайових засадах для упорядкування території комплексної забудови, визначається договорами між замовником та інвестором на підставі проектної документації.

Пунктом 5 частини 1 статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» (в редакції, чинній на момент укладання договору) визначено право Київради та КМДА залучати кошти замовників будівництва в порядку пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста за нормативами, затвердженими Київрадою.

Рішенням Київради від 27.02.2003 № 271/431 «Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва», діючої на момент укладення договору, визначено, що пайова участь (внесок) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста являє собою одноразовий внесок, який інвестор має сплатити до бюджету міста Києва без урахування ПДВ, що діє на дату сплати. Пайовий внесок сплачується забудовником на підставі відповідного договору.

Відповідно до Порядку визначення розмірів пайової участі (внеску) забудовників у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 30.12.2010 року № 573/5385, пайова участь (внесок) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста є внеском, який забудовник (інвестор) має сплатити до бюджету м. Києва без урахування ПДВ.

Згідно з п. 4.7 Порядку пайовий внесок сплачується на підставі договору між містом (позивачем) та забудовником (інвестором). Пайовий внесок у грошовій формі сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається у договорі між позивачем та забудовником (інвестором). Кінцевий термін сплати пайового внеску встановлюється договором або графіком, визначеним договором, але при будівництві (реконструкції) об'єктів - не пізніше, як через календарний місяць після здачі об'єкта в експлуатацію. Умови сплати пайового внеску визначаються у договорі між позивачем та забудовником (інвестором). Кошти пайового внеску забудовник (інвестор) перераховує на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Отже, договір від 14.08.2008 року № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, було укладено в період дії Закону України «Про планування і забудови території» у відповідності до приписів п.6 ст.25 якого було визначено, що розмір коштів інвесторів, що залучаються на пайових засадах для упорядкування території комплексної забудови, визначається договорами між замовником та інвестором на підставі проектної документації.

Проте, в подальшому вказаний Закон втратив чинність, та законодавцем прийнято новий Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» який набрав чинності 12.03.2011 року.

Так, за змістом п.7 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (який набрав чинності 12.03.2011 року) передбачено, що якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, договір від 14.08.2008 року № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, було укладено в період дії Закону України «Про планування і забудови територій».

Стаття 27 Закону України «Про планування і забудову територій» у редакції Закону України від 22.02.2007 року N 703-V, чинній на час укладання договору №469 від 14.08.2008 року встановлювала, що вихідними даними можуть визначатися також вимоги до пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Граничний розмір коштів на розвиток відповідної інфраструктури та порядок його визначення встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Зазначений обсяг було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 року N40 «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів».

В подальшому, у зв'язку з прийняттям Закону України від 17.02.2011р. № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», що набрав чинності 12.03.2011р., питання пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту врегульовано ст.40 цього Закону.

Так, стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Як вже зазначалось, пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України від 17.02.2011р. «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом.

Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Частиною 5 статті 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

У разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, у відповідності до умов 1.2 договору від 14.08.2008 року № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва визначено, що забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у певній сумі визначеній згідно із умовами розрахунків № 1 та №2 до цього договору і такі розрахунки, як і розрахунки до додаткових угод до договору здійснені без визначення загальної кошторисної вартості будівництва.

Судом встановлено, що додатковою угодою №2 від 09.06.2012 року сторонами договору не враховано вимоги, щодо приведення договору у відповідність до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З матеріалів справи вбачається, що розмір пайового внеску у договорі № 469 від 14.08.2008 року визначено виходячи старого проекту будівництва, де загальна площа об'єкту складає 123 390,00 кв.м.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, проект будівництва змінено (зокрема і в частині, яка стосується обсягів такого будівництва). З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи загальна площа об'єкту складає - 8 258,23 кв.м.

Таким чином, на переконання колегії судді, кошторисна вартість будівництва суттєво змінилася в бік зменшення, а отже і розмір пайового внеску має бути перерахований.

Крім того, технічними умовами передбачено зобов'язання з будівництва об'єктів, які відносяться до будівництва інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури, так і ті, що не відносяться до цієї категорії та які в подальшому будуть передаватись в комунальну власність.

Отже, умови договору від 14.08.2008 року № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, всупереч приписам п. 7 Прикінцевих та перехідних положень, ч. 1-5 ст. 30, ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не приведені у відповідність до вимог цього Закону в частині визначення та зменшення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму, передбаченого технічними умовами, будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, а також щодо відсутності зобов'язань з передачі інших об'єктів у комунальну власність.

На переконання колегії суддів, оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», набрав чинності 12.03.2011 року, то й умови договору від 14.08.2008 року № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, повинні були бути приведені у відповідність до вимог цього Закону.

Таким чином, позивач передчасно, не привівши договір від 14.08.2008 року № 469 у відповідність до вимогам чинного законодавства звернувся до суду із позовом про стягнення ТОВ «Оптимабудсервіс» суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції та пені за несвоєчасну сплату внеску згідно договору пайової участі.

Такої ж правової позиції з аналогічних правовідносин дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема у своїй постанові від 20.12.2011 року у справі № 11/542.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду критично відноситься до тверджень позивача, що договір від 14.08.2008 року № 469 не був приведений у відповідність до вимог Закону з вини самого відповідача, оскільки, ТОВ «Оптимабудсервіс» не надало на вимогу Департаменту витребуваних документів, та відповідач не повернув примірник додаткової угоди позивачу, що був направлений на адресу забудовника для підписання.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не звертався до суду з відповідним позовом про спонукання ТОВ «Оптимабудсервіс» внести відповідні зміни до договору від 14.08.2008 року № 469, тобто з вимогами приведення спірного правочину у відповідність до норм чинного законодавства. Отже твердження позивача, що саме з вини відповідача договір не був приведений до вимог закону, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд помилково задовольнив позов. На переконання колегії суддів поданий прокуратурою позов в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є передчасним, оскільки сторонам договору необхідно привести договір від 14.08.2008 року № 469 у відповідність до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011 року.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року, прийняте після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з не правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року по справі № 910/21114/16 скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України. Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року по справі № 910/21114/16 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року по справі № 910/21114/16 - скасувати.

3. Прийняти по справі № 910/21114/16 нове рішення суду, яким у задоволенні позову - відмовити.

4. Стягнути з прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» (01025, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код 33747462) 227 370 (двісті двадцять сім тисяч триста сімдесят) грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідного наказу по справі № 910/21114/16 доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/21114/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова