ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.06.2017 Справа № 904/4619/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР", м. Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

про стягнення 14 540,31 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: Курмаза О.В., представник за довіреністю № б/н від 01.01.2017

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 порушено провадження у справі № 904/4619/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (далі - позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 14 540,31 грн. Справу призначено до розгляду на 23.05.2017.

22.05.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 відкладено судове засідання на 12.06.2017.

12.06.2017 повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, відповідно до вимог ст. 69 ГПК України суд обмежений в строках розгляду спору, а саме спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Виходячи з того, що позовна заява надійшла до господарського суду 18.04.2017, то спір повинен бути вирішено господарським судом до 18.06.2017 включно.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що жодного клопотання про продовження строку розгляду спору до господарського суду не надходило.

Окрім того, судом приймається до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

По-друге, відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки судом було належним чином виконано вимоги ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

По-третє, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 12.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір № 3105/2016 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, предметом договору є забезпечення позивачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) за адресою розташування нежитлового приміщення: вул. Рокосовського, буд. 7, прим. 50, загальною площею 595,50 кв.м., а відповідач - своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, розмір щомісячної оплати за договором визначається на підставі Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 416 від 14.12.2011 (Додаток № 1) та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 435 від 27.12.2011 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) у м. Кривому Розі» (Додаток № 2), якими затверджено тарифи, періодичність і строки виконання робіт.

За приписами п. 2.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг вноситься не пізніше ніж до 30 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Як зазначено у п. 2.3. Договору, послуги оплачуються в безготівковій формі. Плата вноситься на розрахунковий рахунок позивача.

Положеннями п. 2.4. Договору передбачено, що щомісячні рахунки та акти виконаних робіт надаються/надсилаються позивачем відповідачу шляхом факсимільного, поштового або електронного зв'язку не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідач має право на:

- отримання вчасно та відповідної якості послуг згідно із законодавством (п. 3.1.1. Договору);

- усунення позивачем виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені законодавством строки (п. 3.1.2. Договору);

- зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному законодавством (п. 3.1.3. Договору);

- своєчасне отримання інформації від позивача про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо (п. 3.1.5. Договору);

- перевірку кількісних та якісних показників надання послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 3.1.6. Договору);

- внесення за погодженням з позивачем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги (п. 3.1.8. Договору).

Відповідач зобов'язаний:

- оплачувати послуги в установлені договором строки (п. 3.2.1. Договору);

- у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законом і договором (п. 3.2.5. Договору);

Згідно з п. 4.1. Договору, сторони зобов'язуються виконувати всі умови, передбачені цим Договором і несуть відповідальність згідно з законодавством України. В усьому іншому не передбаченому цим Договором, сторони керуються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та іншими чинними нормативно-правовими актами України.

Як зазначено у п. 4.2. Договору, за несвоєчасне перерахування платежів, передбачених Договором відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі встановленому нормами чинного законодавства України, починаючи з 31 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Положеннями п. 7.1. Договору передбачено, що цей Договір укладається на один рік і набирає чинності з 01.12.2014, керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після завершення строку цього Договору здійснити остаточні розрахунки за ним. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідності перегляду.

Відповідно до п. 7.2. Договору, одностороння відмова від виконання договору та внесення змін до нього не допускаються. Всі зміни та доповнення до цього Договору оформляються у вигляді додаткових угод, які дійсні лише тоді, якщо складені в письмовій формі та підписані повноважними представниками сторін.

Як зазначає позивач, на виконання вищезазначеного Договору, відповідачу були надані своєчасно, безперебійно та належної якості послуги з утримання будинку, споруд прибудинкової території, але відповідач за надані послуги вчасно не розрахувався, внаслідок чого у відповідача виникла прострочена заборгованість у розмірі 11 007,61 грн. за період з 01.12.2014 по 01.04.2017, що підтверджується розрахунком заборгованості, інформацією з особового рахунку боржника та місячними інформаційними картками про виконані роботи, їх обсяг та вартість.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 898,70 грн. та 3% річних у розмірі 634,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 11 007,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 2898,70грн., 3% річних у розмірі 634,00 грн., а всього 14 540,31 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Рокосовського, буд. 7, прим. 50. Жодного відношення до приміщення 49 відповідач не має, тому до наданих позивачем рахунків за період з грудня 2014 по березень 2017, які були виставлені на адресу: м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 7, прим. 49, відповідач жодного відношення не має. Тобто, позивач за вказаний період не надіслав жодного рахунку на адресу відповідача: м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 7, прим. 50. Таким чином, позивач свої зобов'язання з виставлення рахунків належним чином не виконував, що призвело до цього спору.

В свою чергу, відповідач розуміючи, що позивач надає послуги, сплатив відповідачу за надані послуги 16 000,00 грн. (25.06.2016, 12.08.2016, 19.09.2016. 28.10.2016, 27.01.2017, 10.02.2017, 20.03.2017).

Відповідач звертає увагу суду, що за період з грудня 2014 року по липень 2016 року строк виконання зобов'язання з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій сторонами не визначався та жодним законодавчим актом не встановлений.

Враховуючи положення п. 7.1. Договору, строк виконання зобов'язань за період з грудня 2014 року по липень 2016 року, при правильному виставлені рахунків, міг настати 30.08.2016. Саме таку дату відповідач вказує у контррозрахунку, який надано.

Таким чином, як вказує відповідач, позивач не довів належними та допустимими доказами, що він належним чином виконав свій обов'язок з правильного та своєчасного виставлення рахунків та підготовки договору на підставі якого такі рахунки могли виставлятися відповідачу. Саме порушення позивачем своїх обов'язків визначених ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п. 2.4. Договору призвели до цієї спірної ситуації.

Відповідач також зауважує про те, що строк виконання зобов'язання, відповідно до п.2.2. Договору, на заявлену вимогу про стягнення 1 498,52 грн. за березень 2017 року на момент звернення до суду не настав, а тому в цій частині спір взагалі відсутній.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за надані послуги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 11 007,61 грн., оскільки:

- Відповідач підтверджує факт надання позивачем послуг за вказаний період.

- Наданим контррозрахунком відповідач підтверджує існування заборгованості за надані позивачем послуги.

- Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по оплаті за надані послуги на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

- Господарський суд не бере до уваги доводи відповідача щодо не надіслання позивачем рахунків, оскільки рахунок є розрахунково-платіжним документом, що містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405.

- Станом на дату винесення рішення строк оплати на суму 1 498,52 грн. за березень 2017 року настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також, необхідно враховувати, що згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

В частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, яка виникла за період з 30.01.2015 до 08.07.2016, тобто до укладання між сторонами Договору, господарський суд вважає за необхідне відмовити, оскільки на момент надання послуг строк оплати між сторонами узгоджений не був та позивач не довів виникнення прострочення боргу в сумах та періодах, які зазначені в його розрахунку. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з вимогою щодо сплати заборгованості.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 904/8912/16.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат на суму боргу за Договором підлягають задоволення у розмірі 377,18 грн., з яких:

на суму 663,03 грн. (за липень 2016), враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.08.2016, період за який проводиться нарахування інфляції з вересня 2016 року по березень 2017 року - 77,83 грн.

на суму 1 051,83 грн. (за серпень 2016), враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.09.2016, період за який проводиться нарахування інфляції з жовтня 2016 року по березень 2017 року - 102,68 грн.

на суму 1 576,05 грн. (за вересень 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.10.2016, період за який проводиться нарахування інфляції з листопада 2016 року по березень 2017 року - 106,74 грн.

на суму 610,86 грн. (за жовтень 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.11.2016, період за який проводиться нарахування інфляції з грудня 2016 року по березень 2017 року - 29,84 грн.

на суму 1 015,27 грн. (за листопад 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.12.2016, період за який проводиться нарахування інфляції з січня 2017 року по березень 2017 року - 40,09 грн.

на суму 709,78 грн. (за грудень 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.01.2017, період за який проводиться нарахування інфляції з лютого 2017 року по березень 2017 року - 20,00 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення 3% на суму боргу за Договором підлягають задоволення у розмірі 64,13 грн., з яких:

на суму 663,03 грн. (за липень 2016), враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.08.2016, період за який проводиться нарахування 3% річних з 30.08.2016 по 30.03.2017 - 11,59 грн.

на суму 1 051,83 грн. (за серпень 2016), враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.09.2016, період за який проводиться нарахування 3% річних з 30.09.2016 по 30.03.2017 - 15,71 грн.

на суму 1 576,05 грн. (за вересень 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.10.2016, період за який проводиться нарахування 3% річних з 30.10.2016 по 30.03.2017 - 19,67 грн.

на суму 610,86 грн. (за жовтень 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.11.2016, період за який проводиться нарахування 3% річних з 30.11.2016 по 30.03.2017 - 6,07 грн.

на суму 1 015,27 грн. (за листопад 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.12.2016, період за який проводиться нарахування 3% річних з 30.12.2016 по 30.03.2017 - 7,59 грн.

на суму 709,78 грн. (за грудень 2016) враховуючи той факт, що відповідно до п. 2.2. Договору оплата повинна була бути проведена до 30.01.2017, період за який проводиться нарахування 3% річних з 30.01.2017 по 30.03.2017 - 3,50 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (50049, м. Кривий Ріг, вул.Спаська, буд. 17 а, ) заборгованість за надані послуги у розмірі 11007,61 грн. (одинадцять тисяч сім грн. 61 коп.), інфляційні втрати у розмірі 377,18 грн. (триста сімдесят сім грн. 18 коп.), 3% річних у розмірі 64,13 грн. (шістдесят чотири грн. 13 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 259,83 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят дев'ять грн. 83 коп.).

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.06.2017

Суддя Н.Е. Петренко