ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 910/219/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 24 квітня 2017 року.

відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПП "Спортивний клуб "Олімп" (вх. № 1405Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.04.2017 р. у справі № 910/219/17

за позовом ПП "Спортивний клуб "Олімп", м. Харків
до ПАТ "Укрсоцбанк", м. Харків
про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та встановлення сервітуту

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року до господарського суду міста Києва (позивач) надійшла позовна заява Приватного підприємства Спортивний клуб Олімп (позивач) до Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк (відповідач) про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні нежилими приміщеннями, розташованими в м. Харкові, вул. Батумська, 16, на третьому поверсі будівлі літ. А-3.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.01.2017р. вищевказану позовну заяву було направлено за підсудністю до господарського суду Харківської області згідно ч.3 ст. 16 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.02.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду.

Позивач 13.03.2017р. надав заяву про зміну предмета позову, в якій просить суд вважати укладеним договір про встановлення сервітуту у редакції, яка викладена позивачем у заяві про зміну предмету позову. Зазначена заява прийнята судом та розгляд справи продовжено з урахуванням цих змін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.04.2017 р. (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено.

ПП "Спортивний клуб "Олімп" подало на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Так, заявник зазначає, що є помилковим висновок суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем належності на праві власності відповідачу нежитлових приміщень літ. А (1-2), що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Батумська, 16. Також, є помилковим застосування судом першої інстанції до даних правовідносин положень Постанови Пленуму ВГСУ у справі № 6 від 17.05.2011 р., оскільки, на думку апелянта, дана постанова повинна застосовуватись у разі наявності спору щодо земельної ділянки та встановлення сервітуту щодо неї, що не є предметом спору у даній справі. Крім того, як зауважує апелянт, судом першої інстанції не було помилково застосовано положення ст. 402 ЦК України. Не містить правого обгрунтування також посилання суду першої інстанції на те, що акти щодо недопуску відповідачем представника позивача до належних позивачу нежитлових приміщень не підписані представниками ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, суд першої інстанції не визнав їх належними. Таке твердження є помилковим, оскільки за звичаєм такі акти можуть і не містити таких підписів, оскільки логічно, що представники відповідача ухилятимуться від підпису, що також зазначено у актах.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 06.06.2017 р.

06.06.2017 р. представником ПП «СК «Олімп» надані письмові пояснення в обгрунтування своїх вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.06.2017 р.

В судове засідання, призначене на 14.06.2017 р. представник відповідача не зявився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП Спортивний клуб Олімп (далі по тексту - позивач) на праві приватної власності належать нежитлові приміщення третього поверху нежитлової будівлі А-3 за адресою вул. Батумська, 16, м. Харків, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2013р. №10998687.

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою у зв'язку із тим, що з боку відповідачу йому чинять перешкоди в користуванні вищевказаним майном, що підтверджується на думку позивача: актами не допуску до нежитлового приміщення: від 23.03.2016р. та від 10.11.2016р.; висновком інспектора Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУ НВП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 від 12.10.2016р. скаргою на бездіяльність співробітників міліції поданою представником позивача за відсутністю реагування на перешкоди з боку відповідача у користуванні майном від 21.12.2016р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судовий захист права власності та майнових інтересів власників осіб, вказаних у статті 1 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов пред'являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

У процесі розгляду справи позивач змінив предмет позову та надав до суду відповідну заяву, в якій доповнив первісні позовні вимоги ще однією вимогою та просить визнати між позивачем та відповідачем укладеним договір про встановлення сервітуту.

Згідно положень статті 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Як зазначав Вищий господарський суд України у п. 2.31 постанови Пленуму від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", поняття, зміст та підстави встановлення і припинення земельного сервітуту визначені главою 32 ЦК України (статті 401-406), главою 16 ЗК України (статті 98-102).

Господарським судам для визначення правильності обрання позивачем способу захисту порушеного права необхідно розмежовувати встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов).

У зв'язку з цим слід звернути увагу господарських судів на те, що основним критерієм у відповідному розмежуванні є наявність або відсутність протиправного характеру дій відповідача.

За відсутності протиправного характеру дій відповідача виключається можливість задоволення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном. У такому разі позивач для задоволення потреби у доступі до свого нерухомого майна повинен вжити заходів для встановлення земельного сервітуту або іншим способом отримати право користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що йому чинять перешкоди у користуванні майном, що належить позивачу на праві приватної власності, а саме має місце систематичний не допуск до нежитлового приміщення третього поверху нежитлової будівлі "А-3", що знаходиться за адресою вул. Батумська, 16, м. Харків, що підтверджується актами не допуску до приміщення, а також звернення позивача до органів поліції та зазначає, що дані обставини мали місце з боку відповідача, оскільки він є співвласником нежитлового приміщення літ. "А (1-2)", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Батумська, 16.

Сам позивач наполягає на тому, що мало місце перешкоджання йому в доступі до власних приміщень і посилається на висновок інспектора Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУ НВП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 від 12.10.2016р., залучений до матеріалів справи.

Також позивачем надані акти не допуску до нежитлового приміщення від 23.09.2016р. та від 10.11.2016р., які були складені представником ПП "Спортивний клуб "Олімп" ОСОБА_3 (підписів представників ПАТ "Укрсоцбанк" акти не містять).

З огляду на наведене та приймаючи до уваги положення постанови Пленуму від 17.05.2011р. №6, колегія суддів не вбачає підстав задоволення позову про визнання договору про встановлення сервітуту укладеним.

Крім того, самостійною підставою для відмови у позові є невідповідність позовних вимог приписам ч.3 ст. 403 ГК України та звичаям ділового обороту (ст. 7 ЦК України).

Так, відповідно до приписів ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Проект договору про встановлення сервітуту закріплює безоплатність сервітуту.

Відповідач під час вирішення даного спору ніколи не визнавав позовних вимог і тим більше не надавав своєї згоди на встановлення безоплатного сервітуту.

З пояснень представника відповідача вбачається, що приміщення, які належать відповідачу, використовуються для профільної діяльності, тобто надання банківських послуг. На вході мається охорона, обладнаний відповідний режим доступу, а крім того відповідач несе витрати по утриманню входу, охорони, сходів та площадок (ремонт, прибирання тощо).

В силу очевидних принципів ділового обороту добросовісне користування сервітутом мало б включати в себе часткову компенсацію витрат відповідача на утримання входу та сходів.

В судовому засіданні відповідачем не надано обґрунтування безоплатності сервітуту.

За таких умов колегія суддів також не знаходить підстав до задоволення позову.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не доведено належності нежитлового приміщення літ. "А (1-2)", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Батумська, 16, про які він зазначає у позовній заяві до власності відповідача ПАТ "Укрсоцбанк".

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власника на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відповідачу ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі рішення господарського суду Харківської області у справі №922/2941/12 від 12.09.2013р. належать на праві власності наступні будівлі: нежитлові будівлі літ. Б-2 площею 724,1 кв.м., літ. В-1 площею 278,0 кв.м., літ. Г-1 площею 185,5 кв.м., літ. Д-1 площею 62,4 кв.м., літ. Ж-1 площею 37,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Батумська, будинок 16; нежитлові будівлі та приміщення: літ. Е-1 площею 73,8 кв.м., літ. И-1 площею 288,8 кв.м., літ. К-1 площею 28,9 кв.м.; нежитлові приміщення підвалу №1-13, площею 360,1 кв.м., першого поверху №1-3, 5, 7-26, І, площею 382,7 кв.м., другого поверху №1, 3-21, II, площею 365,1 кв.м., загальною площею 1107,9 кв.м. в літ. А-3, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Батумська, будинок 16.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення позивача фактично зводяться до того, що суд першої інстанції, на його думку, неправомірно застосував до даних правовідносин положення Постанови Пленуму ВГСУ у справі № 6 від 17.05.2011 р., не застосував норми ст. 402 ЦК України при розгляді справи та не те, що судом першої інстанції було неправомірно визнано неналежними доказами у справі наявності перешкоди у користуванні майном.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження позивача позбавлені належної переконливості, оскільки зазначеної постановою Пленуму ВСГУ саме з метою однакового і правильного застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права у розгляді справ у спорах, що виникають із земельних відносин, зокрема, встановлення сервітуту.

Щодо незастосування положень ст. 402 ЦК України колегія суддів зазначає, що у п. 2.34. Постанови Пленуму ВГСУ у справі № 6 від 17.05.2011 р. зазначено, що обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача. Отже, оскільки позивачем не доведено наявності перешкоди у користуванні майном, то і застосування положень статті про встановлення сервітуту є недоречним.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПП "Спортивний клуб "Олімп" на рішення господарського суду Харківської області від 12.04.2017 р. у справі № 910/219/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.04.2017 р. у справі № 910/219/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.