РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017Справа №910/6153/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіна Марина Анатоліївна

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Літвінов Є.В. - представник за довіреністю б/н від 05.12.16

від відповідача Модлінський Н.О. - представник за довіреністю № 53 від 22.05.17

від третьої особи Кустова Т.В. - представник за довіреністю № 27-6894/17 від 30.03.17

В судовому засіданні 21.06.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського Валерія Івановича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (позивач) та ПАТ «Златобанк» (відповідач) було укладено Кредитний договір №50012379 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати кредит відповідачу у сумі, визначені у договорі. Позивачем надано суму кредиту у розмірі 543 501, 57 грн. та суму додаткового кредит у розмірі 161 012,45 грн., проте, відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав належним чином зобов'язання щодо оплати кредиту, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем. 18.06.15р. позивачем направлено заяву про задоволення вимог кредитора за кредитним договором №50012379. За доводами позивача, відповідачем прийнято рішення про відхилення частини кредиторських вимог позивача у розмірі 475 856,71 грн. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогами:

- визнати дії відповідача щодо відхилення частини кредиторських вимог позивача за кредитним договором №50012379 незаконними,

- визнати вимоги кредитора ТОВ «Порше Мобіліті», які виникли на підставі кредитного договору №50012379, у повному розмірі, а саме в сумі 1 033 642,78 грн. та зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк» шляхом збільшення кредиторських вимог позивача за кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6153/17 за вказаною позовною заявою, залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, та призначено розгляд справи в судовому засіданні 24.05.2017.

05.05.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що останнім на підставі заяви позивача № 4340, 4341, 4342, 4343 від 18.06.15 акцептовано вимоги позивача у розмірі, що підтверджувались фактичними даними, які були в розпорядженні відповідача, а саме у розмірі 2 231 144, 28 грн., інші вимоги, які не підтверджені фактичними даними були відхилені.

22.05.17 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній зазначає, що заборгованість щодо повернення суми кредиту станом на 13.02.15р. в розмірі 974 458,75 грн. розраховано відповідно до умов Кредитного договору № 50012379 від 19.08.14р. та на підставі графіку погашення кредиту, відповідно до якого еквівалентна 37 623,89 доларів США.

24.05.17 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідачем акцептовано вимоги позивача, ті що підтверджувались фактичними даними, а інші вимоги, які не підтверджені фактичними даними були відхилені.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.05.17 відкладено розгляд справи на 07.06.17 у зв'язку з відсутністю представників відповідача та третьої особи.

У судовому засіданні, 07.06.2017 представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи завірену копію наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 241 від 15.05.2017 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк», відповідно до п. 3 якого призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіну Марину Анатоліївну. Клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні судом заслухано пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи та оголошено перерву до 21.06.2017.

У судовому засіданні 21.06.2017 представник позивача надав додаткові докази по справі, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти вимог заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

19 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Порше Мобіліті» (надалі - компанія/позивач) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (надалі - позичальник/відповідач) було укладено Кредитний договір №50012379 (надалі - договір), відповідно до умов якого, компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 543 501,57 грн., що еквівалентно 40 864,78 доларів США, та додатковий кредит в сумі 161 012,45 грн., що еквівалентно 12 106,20 доларів США, за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк», що дорівнює 13,3000 грн./дол.США, на строк 60 місяців з процентною ставкою 9,90%.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, компанія надала позичальнику кредит у сумі 543 501,57 грн, еквівалентно 40 864,78 доларів США, та додатковий кредит у розмірі 161 012,45 грн, еквівалентно 12 106,20 доларів США.

У п. 1.3. загальних умов кредитування сторонами визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих Компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення Кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. загальних умов кредитування позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.02.2015 постановою Правління НБУ України № 105 віднесено ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 30 від 13.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк», яким запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.

Постановою Правління НБУ від 12.05.2015 № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» з 14.05.2015 та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 241 від 15.05.2017 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк», відкликано з 18.05.2017 всі повноваження ліквідатора АТ «Златобанк» делеговані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Славінському В.І. та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Славкіну Марину Анатоліївну.

17.06.2015 року супровідним листом позивач направив на адресу відповідача Заяву про задоволення вимог кредитора від 17.06.2015 по Кредитному договору № 50012379 від 19.08.2014, в якій просив, зокрема, визнати Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» кредитором АТ "Златобанк" відповідно до умов Кредитного договору № 50012379 від 19.08.2014 на загальну суму 1 033 642,78 грн. та включити грошові вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в розмірі 1 033 642,78 грн. до реєстру вимог кредиторів АТ «Златобанк».

Листом від 08.07.2015 № 2008 відповідач зазначив, що сума вимог позивача, що викладена у заяві про задоволення вимог кредитора від 17.06.2015, перевищує суму залишку заборгованості, що обліковується у банку, та просив терміново надати розрахунок сум заборгованості та вказати курс, який використовувався в розрахунку, а також довідку, належним чином оформлену, від розрахункового банку з вказаним курсом доларів США, що використовується для обчислення.

На вказаний вище лист відповідача, позивачем було направлено листа від 14.07.2015 в якому зазначено, що заборгованість за кредитним договором № 50012379 від 19.08.2014 складається:

- із щомісячних платежів за період з 02.12.2014 по 04.02.2015 у розмірі 59 184,03 грн, а саме: за грудень 2014 у сумі 16 323,32 грн відповідно до виставленого рахунку № 00230222 від 03.12.2014, за січень 2015 у сумі 19 457,48 грн відповідно до виставленого рахунку № 00233407 від 12.01.2015, за лютий 2015 у сумі 21 607,54 грн відповідно до виставленого рахунку № 00240342 від 02.02.2015 а також нарахування пені у розмірі 297,37 грн. та штрафу у розмірі 1 498,32 грн за невиконання зазначених вище щомісячних платежів;

- заборгованості щодо повернення суми кредиту станом на 13.02.2015 у розмірі 974 458,75 грн, які було розраховано відповідно до умов кредитного договору на підставі даних графіку погашення кредиту. Зокрема, станом на 13.02.2015 з урахуванням виставлених до сплати рахунків по місячним платежам, заборгованість по сумі кредиту становить еквівалент 37 623,89 дол. США, що відповідно до обмінного курсу валют ПАТ «Креді Агріколь Банк» чинного станом на 13.02.2015 - 25,9 грн/дол., становить 974 485,75 грн.

За доводами позивача, відповідачем вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» були задоволені частково та Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 210/15 від 03.09.2015 затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк», серед яких акцептовано вимоги позивача лише на суму 557 786,07 грн., з яких 57 388,34 грн. заборгованість по щомісячним платежам та 500 397,73 грн. заборгованість по сумі кредиту.

За твердженням позивача, відповідачем в порушення умов договору та вимог ст.ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України неправомірно не було акцептовано вимоги позивача у розмірі 475 856,71 грн, з яких 474 061,02 грн - заборгованість по сумі кредиту, 297,37 грн. - пеня та 1 498,32 грн. - штраф. А тому позивач звернувся до суду з вимогами про визнання дії уповноважено особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Златобанк» щодо відхилення частини кредиторських вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50012379 від 19.08.2014 року в розмірі 475 856,71 грн незаконним та про визнання вимог кредитора ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50012379 від 19.08.2014 року у повному розмірі, а саме в сумі 1 033 642,78 грн та зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Златобанк» внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк» шляхом збільшення кредиторських вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ПАТ «Златобанк» за кредитним договором № 50012379 від 19.08.2014 року на суму в розмірі 475 856,71 грн

Отже, спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості.

Укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується факт не сплати відповідачем щомісячних платежів за період з 02.12.2014 по 04.02.2015 на загальну суму 57 388,34 грн за Кредитним договором № 50012379 від 19.08.2014, а саме: за грудень 2014 у сумі 16 323,32 грн відповідно до виставленого рахунку № 00230222 від 03.12.2014, за січень 2015 у сумі 19 457,48 грн відповідно до виставленого рахунку № 00233407 від 12.01.2015, за лютий 2015 у сумі 21 607,54 грн.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, щомісячні платежі виставлялися компанією у відповідності до вимог п. 1.3.1 загальних умов кредитування та Графіку погашення кредиту, затвердженого сторонами.

Наявність даної заборгованості не заперечується з боку відповідача та акцептовано вимоги позивача у цій сумі.

Як зазначено вище, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ № 105 від 13.02.2015, прийнято рішення № 30 від 13.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк», яким запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно та на підставі постанови Правління НБУ № 310 від 12.05.2015 прийнято рішення № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» з 14.05.2015.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон).

Пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 48 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з приписами статті 45 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду; 4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду; 5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Статтею 49 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Уповноважена особа Фонду зобов'язана у 60-денний строк з дня його призначення надіслати повідомлення всім клієнтам, які користуються послугами відповідального зберігання, про необхідність вилучити свої цінності протягом одного місяця з дня повідомлення. Матеріальні цінності, що перебували на відповідальному зберіганні банку і не були вилучені власниками в зазначений у повідомленні строк, вважаються фондами, на які не можуть претендувати кредитори банку. Такі цінності переходять у розпорядження Фонду для повернення законним власникам. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

За твердженнями позивача, що також підтверджується матеріалами справи, згідно з Графіком погашення кредиту, станом на 13.02.2015 за відповідачем значилась прострочена заборгованість у розмірі 37 623,89 доларів США, яка була переведена позивачем у гривневий еквівалент по курсу валют ПАТ «Креді Агріколь Банк» чинного на 13.02.2015 - 25,9 грн./дол. США, що за розрахунком позивача становить 974 458,75 грн.

Відповідачем в свою чергу заборгованість, визначену в Графіку погашення кредиту у сумі 37 623,89 доларів США не заперечується, проте проведено розрахунок по курсу на день укладення договору - 13.3 грн./дол. США, і за розрахунком відповідача становить 500 397,73 грн.

За твердженнями відповідача, позивачем під час розрахунку суми боргу не враховано особливостей, визначених абзацом 2 п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, що призвело до неправильного визначення суми боргу у гривневому еквіваленті.

Судом встановлено, що у п. 1.3.1. загальних умов кредитування визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих Компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення Кредитного договору.

Згідно з приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на зазначене вище, та враховуючи положення абз. 2 п. 1.3.1. загальних умов кредитування, суд приходить до висновку, що позивачем при розрахунку суми заборгованості не було враховано особливостей, визначених абз. 2 п. 1.3.1. загальних умов кредитування, що в свою чергу призвело до не вірного визначення суми боргу у гривневому еквіваленті.

А відтак, суд погоджується, з доводами відповідача, яким здійснено розрахунки суми заборгованості перед позивачем, з урахуванням абз. 2 п. 1.3.1. загальних умов кредитування та правомірно визначено розмір заборгованості, у сумі 500 397,73 грн., що і була акцептована останнім.

Щодо позовних вимог позивача про включення до вимог кредитора суми штрафу у розмірі 1 498,32 грн. та пені в сумі 297,37 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.1. загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Згідно з п. 8.3. загальних умов кредитування за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договору за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення компанією першого листа щодо сплати. Якщо позичальник у розумний строк після направлення листа продовжує порушувати вказані статті, компанія направляє другий лист. У такому випадку штраф за порушення позичальником умов статей 5.1., 5.2., 5.3., 5.4., складатиме еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США в українських гривнях за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення компанією такого листа. Якщо позичальник у розумний строк після направлення другого листа продовжує порушувати вказані статті, Компанія має право направити третій лист. У такому випадку штраф за порушення позичальником умов статей 5.1., 5.2., 5.3., 5.4., складатиме еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США в українських гривнях за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення компанією такого листа. Позичальник зобов'язується сплатити всі вищевказані штрафи протягом строку відповідно до кредитного договору або у строки, окремо вказані Компанією.

Однак, суд зазначає, що у матеріалах справи наявні лише рахунки-фактури № 00233182 від 08.01.2015, № 002338862 від 19.01.2015 та № 00240097 від 04.02.2015, проте відсутні самі листи щодо сплати заборгованості та докази їх направлення відповідачу, що в свою чергу унеможливлює встановити за який саме період позивачем нарахована пеня та штраф та з якої саме суми боргу здійснювались відповідні нарахування.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, виходячи з вказаних засад, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, та на спростування заперечень відповідача проти позову, у зв'язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2017.

Суддя Пукшин Л.Г.