РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2017Справа №910/5780/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС ГРАНД ВОЛМОР"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЧЕРС-ДРАЙВ";
про визнання договору недійсним
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Новицький Д.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився.
За клопотанням позивача, з метою з'ясування фактичних обставин справи та витребування від учасників судового процесу додаткових документів, які підлягають належної правової оцінки, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС ГРАНД ВОЛМОР" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЧЕРС-ДРАЙВ" (надалі - відповідач) про визнання договору поставки № 02-16/ОС від 09.03.2016 року недійсним без застосування наслідків недійсності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищезазначений договір поставки з боку відповідача укладений його керівником не відповідно до вільного волевиявлення та не відповідав його внутрішній волі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 02.06.2017 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 розгляд справи відкладено на 16.06.2017 р.

15.06.2017 р. представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд залишити позов без задоволення.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2017 р. наполягав на позові, надав усні пояснення по справі.

Відповідач у судове засідання 16.06.2017 р. не з'явився, уповноважених представників не направив, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

З огляду на те, що ухвала суду була надіслана судом за адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи (ст.64 ГПК України).

Оскільки представник відповідача не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.06.2017 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС ГРАНД ВОЛМОР" (надалі за договором - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЧЕРС-ДРАЙВ" (надалі за договором - покупець) укладено договір поставки № 02-16/ОС (надалі - договір), у відповідності до умов якого продавець зобов'язується передавати тютюнові вироби або інші групи товарів (далі по тексту - товар) у власність покупця відповідно до його замовлення (замовлень), а покупець зобов'язується приймати й оплачувати товар на умовах, зазначених у цьому договорі (п. 1.1. договору).

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 180, 181, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Мотивуючи позовну вимогу, позивач вказує на ту обставину, що з 14.12.2016 р. по 20.12.2016 р. Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було проведено позапланову виїзну перевірку TOB "ГЕРМЕС ГРАНД ВОЛМОР" із питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з TOB "Фьючерс-Драйв" за період діяльності з 01.01.2016 р. по 01.09.2016 р., про що складено акт "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки TOB "Гермес Гранд Волмор" (код 37975921), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з TOB "Фьючерс-Драйв" () за період діяльності з 01.01.2016 року по 01.09.2016 року" № 226/0417-140/37975921 від 27.12.2016 р. (надалі - Акт "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки").

В якості доказу невідповідності волі та волевиявлення ОСОБА_3 позивач посилається на дані, що містяться в Акті "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки", які, у свою чергу, були отримані із наданої Дніпропетровській ОДПІ прокуратурою Дніпропетровської області копії протоколу допиту ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000032 зареєстрованому в ЄДРДР 24.06.2015 р.

Зокрема, позивач зазначає, що згідно із зазначеним протоколом допиту від 24.07.2016 р., частина тексту якого міститься в Акті "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки": ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнав, що погодився зареєструвати на своє ім'я TOB "Фьючерс Драйв" та стати керівником без мети ведення фінансово-господарської діяльності, а за грошову винагороду усвідомлюючи протиправний характер своїх дій. ОСОБА_3 не мав жодного відношення до господарської діяльності створеного товариства, будь-яких договорів, актів та документів фінансового характеру не складав та не усвідомлював значення підписаних документів.

Таким чином, позивач вказує на те, що в момент підписання та укладення договору порушено вимоги ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме: невідповідність волі та волевиявлення, а також вимоги ст. 207 ЦК України, адже первинні документи завірені підписом від імені ОСОБА_3, з урахуванням протоколу його допиту та його власних показань, не мають жодного відношення до діяльності TOB "Фьючерс-Драйв" так само як і сам ОСОБА_3

У відповідності до положень статті 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, відомості, встановлені згідно копій документів по кримінальному провадженню № 0000032 не мають преюдиційного значення для суду у розумінні ст. 35 ГПК України, а отже факт невідповідності волі та волевиявлення ОСОБА_3 при укладанні договору підлягає доведенню за загальними правилами доказування.

Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору. При цьому зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну чи припинення яких сторони домовились, так і сторони правочину; для недійсності правочину за суперечністю його змісту Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства слід встановити, що законодавство забороняє відповідну поведінку учасників правочину та настання обумовлених цим наслідків.

Суд зазначає, що підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання його недійсним і настання певних юридичних наслідків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується, а відтак, заявляючи позов про визнання недійсним договору позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

У відповідності до п. 2. ч. 2. статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, та як вказує позивач у своїй позовній заяві, у момент укладення та підписання договору, сторони відповідно до діючого законодавства досягли усіх істотних умов, а саме предмету, строків та ціни і скріпили зазначений договір своїми підписами та печатками, при укладенні правочину сторони ознайомились з установчими документами кожної із сторін та документами, які підтверджують повноваження керівників сторін, а також із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до яких підтверджено дієздатність та правоздатність сторін та підтверджено відомості про їх керівників.

Водночас позивачем не доведено беззаперечності факту невідповідності волі та волевиявлення ОСОБА_3 при укладанні договору поставки № 02-16/ОС від 09.03.2016 р.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для визнання договору поставки №02-16/ОС від 09.03.2016 року недійсним відсутні, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Авто" є необґрунтованими та у позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 33-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС ГРАНД ВОЛМОР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЧЕРС-ДРАЙВ" про визнання договору поставки №02-16/ОС від 09.03.2016 р. недійсним без застосування наслідків недійсності - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 21.06.2017р.

Суддя Ю.О.Підченко