РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 924/128/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 міської ради на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі №924/128/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь"

до 1. ОСОБА_1 міської ради

2. Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача 1- ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача 2 - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі №924/128/17 (суддя Субботіна Л.О.) позов товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., адреса об'єкта: м. Хмельницький, підземний перехід (перехрестя вулиць Кам'янецької та Подільської), видане 18.12.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради. У позові товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" до ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 15, 41 Конституції України, ст.ст.11, 16, 316, 317, 319, 321, 328 Цивільного кодексу України, вказав, що на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р. позивач набув право власності на приміщення магазинів загальною площею 371,2 кв.м., які знаходяться в підземному переході по вул. Кам'янецька Подільська. При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджували б виникнення у територіальної громади в особі ОСОБА_1 міської ради права власності на підземний перехід площею 1461,5 кв.м. та прийняття в експлуатацію підземного переходу у тій же площі. Оскільки згідно акту здачі в експлуатацію, який затверджений розпорядженням Міської адміністрації ОСОБА_1 міської ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 р., площа підземного переходу, який приймався в експлуатацію становила 1027 кв.м., в Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради були відсутні правові підстави для оформлення свідоцтва про право власності територіальної громади м. Хмельницького в особі ОСОБА_1 міської ради на підземний перехід площею 1461,5 кв.м., тому вказане свідоцтво є незаконним. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. В той же час суд відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_1 міської ради, оскільки міська рада не є органом, що оформила свідоцтво. ОСОБА_1 міська рада є лише особою, якій було видано оспорюване свідоцтво, тому зважаючи на приписи ст. 21 ГПК України не може вважатись належним відповідачем у справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 міська рада звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі №924/128/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на підземний перехід, розташований на перехресті вулиць Кам'янецька Подільська, загальною площею 1461,5 кв.м. в м. Хмельницькому, відмовити.

Апелянт, зокрема, вказує на те, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції не зясував чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, що призвело до прийняття незаконного рішення. Суд при вирішенні даної справи повинен був надати правову оцінку не лише спірному свідоцтву відповідача, оцінка якому була надана судом формально, але й договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р. та правомірності його реєстрації, оскільки останнім позивач підтверджує право власності на приміщення магазинів загальною площею 371,2 кв.м., що судом першої інстанції зроблено не було.

Крім того, ОСОБА_1 міською радою було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких відповідач навів детальний розрахунок загальної площі підземного переходу, з огляду на що зробив висновок, що площа і характеристики приміщень підземного пішохідного переходу, розташованого на перехресті вулиць Камянецька - Подільська в м.Хмельницькому, зазначені у свідоцтві ОСОБА_1 міської ради та технічному паспорті, складеному 13.03.2002 року, відповідають площі та характеристикам приміщень обєкта, прийнятого в експлуатацію згідно розпорядження ОСОБА_1 міської адміністрації від 19.07.1993 року за №1663 та підтверджується матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції про те, що в експлуатацію був прийнятий обєкт площею 1027 кв.м є необгрунтованим. Також відповідач звернув увагу суду, що право власності на підземний перехід виникло у ОСОБА_1 міської ради в силу закону на підставі ст. 7 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" з моменту створення обєкту, тобто з 19.07.1993 року і відсутність реєстрації не впливає на обставини виникнення права власності на вказане майно, оскільки її проведення станом на 19.07.1993 року законодавством не було передбачено.

Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради подало пояснення до апеляційної скарги, у яких просило задоволити апеляційну скаргу ОСОБА_1 міської ради та скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі №924/128/17.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Либідь" своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалось.

Розглянувши апеляційну скаргу, додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до п. 1, п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись, зокрема, на повному з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судом першої інстанції при винесенні вказаного рішення указаних вимог повною мірою дотримано не було.

Апеляційним судом встановлено, що 01.06.1993 року державною приймальною комісією, призначеною розпорядженням голови міської Ради народних депутатів № 1164 від 21.05.1993 року, було складено акт здачі в експлуатацію закінченого будівництвом "Підземного переходу", що знаходиться по вул. Камянецькій. Згідно вказаного акту будівельно-монтажні роботи по будівництву "Підземного переходу" виконані у відповідності з проектом, ГНІП і відповідають вимогам приймання в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. Поданий до прийому в експлуатацію "Підземний перехід" корисною площею 750 кв.м. прийнято в експлуатацію. Технічна характеристика "Підземного переходу": корисна площа 750 кв.м., 6 виходів з тепловентиляцією, каналізаційна насосна станція, електрощитова.(т.1 а.с.11-12).

Розпорядженням міської адміністрації ОСОБА_1 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" загальною площею 1027 м.кв..(т.1 а.с. 10).

Згідно розпорядження міської адміністрації ОСОБА_1 міської Ради народних депутатів №2244 від 07.10.1993 року у власність підприємствам згідно заключних договорів на будівництво кіосків у підземному переході по вул. Камянецькій передані кіоски: №1 - МП "Дельта" №2 - СП "Золота Лінія", №3 "Інкомтрейд"ЛТД КО", №4 СП "Золота Лінія", №5 - "Інкомтрейд"ЛТД КО", №6 Обєднання "Хлібодар", №7 МО "Атлант", №8 міському виробничо-технічному вузлу звязку.(т.1 а.с.89).

06.02.1997 року між ПП "Коріл" (продавець) та ПМП "Ковчег" (покупець), правонаступником якого є ТОВ "Либідь" було укладено договір купівлі - продажу приміщення в простій письмовій (ненотаріальній) формі, згідно п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця магазини загальною площею 371,2 м.кв., які знаходяться в підземному пішохідному переході по вул. Камянецька - Подільська. Характеристика приміщення знаходиться в технічному паспорті, який видано ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до листа ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації №5280/01-18 від 15.11.2016 року, БТІ не виготовляло технічний паспорт на приміщення, що розташовані в підземному переході на перехресті вулиць Камянецька Подільська площею 371,2 кв.м. в 1997 році чи раніше (т.1 а.с. 38).

Листом №5282/01-18 від 16.11.2016 року ОСОБА_1 БТІ заперечило факт здійснення реєстрації права власності на магазин, площею 371,2 кв.м., що знаходиться в підземному пішохідному переході по вул. Камянецька - Подільська за ПП "Коріл", вказавши, що останнє за архівними обліками БТІ взагалі не значиться (т.1 а.с.37).

Згідно з повідомленням Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету ОСОБА_1 ради народних депутатів від 05.07.2001 року (лист №01-15-261) та інформації ОСОБА_1 БТІ від 05.07.2001 року про наявність зареєстрованих нежитлових приміщень та кіосків в підземному переході на перехресті вулиць Камянецької і Подільської серед власників ні ПП "Коріл", ні ПП "Ковчег", або ж його правонаступники ПП "Либідь", ТОВ "Либідь" - не значаться (т.1. а.с.105-107)

Апеляційним судом встановлено, що державну реєстрацію ПП "Коріл" було проведено лише 25.06.1999 року (т.1.а.с.140).

21.03.1997 року ПМП "Ковчег" звернулося до голови міської адміністрації з листом №189 про виділення в безкоштовну оренду підземного переходу по вул. Камянецькій терміном на 8-10 років для розширення торговельних місць речового ринку з розташуванням павільйонів (т.1 а.с.93).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської Ради народних депутатів №1639 від 11.06.1997р. міському управлінню житлово-комунального господарства дозволено передати в безоплатне користування ПМП "Ковчег" підземний перехід по вул. Камянецька - Подільська терміном на 5 років з правом на продовження терміну користування на тих же умовах (т.1 а.с.90-91).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07.10.1999 року було створено ПП "Либідь" шляхом перейменування ПМП "Ковчег". Згідно п. 1.1 статуту ПП "Либідь" є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обовязків ПМП "Ковчег".(т.1 а.с. 20).

У звязку з цим, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №110 від 10.02.2000 року вирішено внести зміни до вищевказаного рішення, змінивши слова ПМП "Ковчег" на ПП "Либідь" (т.1 а.с.94).

04.04.2001 року ПП "Либідь" звернулося до міського голови із заявою про передачу підземного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська в оренду строком на десять років. (т. 1 а.с. 99).

За результатами розгляду вказаного клопотання рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №501-А від 26.06.2001 року скасовано рішення виконкому №1639 від 11.06.1997р. "Про передачу підземного пішохідного переходу по вул. Камянецька-Подільська в безоплатне користування ПМП "Ковчег" і рішення виконкому №110 від 10.02.2000 року "Про внесення змін до рішення виконкому №1639 від 11.06.1997р. "Про передачу підземного пішохідного переходу по вул. Камянецька-Подільська в безоплатне користування ПМП "Ковчег". Передано в оренду строком на 5 років приватному підприємству "Либідь" цілісний майновий комплекс підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська загальною площею 2273 кв.м. для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, зберігши функціональне призначення переходу. (т.1. а.с.97-98).

01.11.2001 року між міським департаментом житлово-комунального господарства (орендодавець) та приватним підприємством "Либідь" (орендар) укладено договір оренди №131 цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська (договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська м. Хмельницького, залишковою балансовою вартістю 856804,00 грн. У відповідності до п. 10.1 даного договору він укладений строком на 5 років, з 1 листопада 2001 року до 1 листопада 2006 року включно. На підставі договору між сторонами 01.11.2001 року підписано акт передачі-прийняття в оренду споруди підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська в м. Хмельницькому. (т.1 а.с.108-110).

Аналізуючи зміст вказаного договору, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що отримуючи 01.11.2001 року в користування на праві оренди цілісний майновий комплекс підземного пішохідного переходу, за умови належності на праві власності орендарю 371,2 кв.м. частини підземного переходу на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1997 року, ПП "Либідь" не міг не знати про порушення свого права власності та не був позбавлений права звернення до суду за його захистом.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 247253 07.05.2002 року проведено державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь", яке створене шляхом реорганізації (перетворення) приватного підприємства "Либідь" і є правонаступником ПП "Либідь" по усіх його правах та обовязках, що слідує зі змісту статуту ТОВ "Либідь".

17.05.2006р. ТОВ "Либідь" звернулось до міського голови з листом №224, в якому просило продовжити оренду цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу площею 2273 кв.м. терміном на 5 років для розміщення власних магазинів (павільйонів), організації торгівлі, зберігши функціональне призначення павільйону.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №364 від 25.05.2006 року за результатом розгляду звернення ТОВ "Либідь" управлінню житлово-комунального господарства дозволено продовжити з 02.11.2006 року вказаному товариству на 5 років строк оренди цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу.

18.12.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради на підставі розпорядження ОСОБА_1 міської адміністрації ОСОБА_1 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ №440013, згідно якого підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., що знаходиться у місті ОСОБА_1, (перехрестя вулиць Камянецької та Подільської) належить до комунальної форми власності, власником якого є територіальна громада міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради. (т.1 а.с.50).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2006р. підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., що знаходиться у м. Хмельницькому, (перехрестя вулиць Камянецької та Подільської) зареєстровано за територіальною громадою м. Хмельницького в особі ОСОБА_1 міської ради. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності САВ №440013 від 18.12.2006р. та розпорядження №1663 від 19.07.1993р. (т.1 а.с.51).

З метою укладення договору оренди та його нотаріального посвідчення ТОВ "Либідь" зверталось до начальника БТІ із заявою № 21/03-2007 від 19.03.2007р. про виконання робіт по виготовленню витягу з реєстру на пішохідний підземний перехід на перехресті вул.Кам'янецька-Подільська, який отриманий 19.03.2007р.

19.03.2007 року між територіальною громадою міста ОСОБА_1, ОСОБА_1 міською радою (орендодавець) та ТОВ "Либідь" (орендар) укладено та нотаріально посвідчено договір оренди цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська (договір), предметом якого згідно п.1.1 є оренда цілісного майнового комплексу підземного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська в м. Хмельницькому, загальною площею 1461,5, склад та вартість якого визначена відповідно до акту прийому-передачі від 01.11.2001р.

У відповідності до п. 1.3 вказаного договору майно, належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2006 року, виданого на підставі розпорядження №1663 від 19.01.1993р. та зареєстрований в ОСОБА_1 БТІ, реєстровий номер 17186648. Цей договір укладено строком на 5 років, (з 19.03.2007р. до 02.11.2011р. включно).

Отже, укладаючи вказаний договір 19.03.2007 року, ТОВ "Либідь", не лише набувало права оренди цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу, до якого як зазначає позивач входила і належна йому частина приміщення площею 371,2 кв.м., а й було достовірно обізнане з підставою належності вказаного обєкту на праві власності територіальній громаді міста ОСОБА_1 - свідоцтвом про право власності від 18.12.2006 року, яке і є предметом даного спору. Незважаючи на це, ТОВ "Либідь" не зверталось до суду за захистом порушеного права власності на підставі договору купівлі - продажу з ПП "Коріл" від 06.02.1997 року.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №1099 від 13.10.2011 року строк оренди частини підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська загальною площею 695 кв.м. продовжено з 02.11.2011р. на 4 роки 11 місяців для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, в тому числі площа загального користування 311,3 кв.м., зберігши функціональне призначення переходу.

З метою виготовлення технічної документації на орендовану частину підземного переходу ТОВ "Либідь" звернулось до ОСОБА_1 БТІ з відповідною заявою № 257/10 від 12.10.2011р.Вказана документація була отримана представником ТОВ "Либідь" згідно видаткової накладної № РН-01459 від 24.10.2011р., довіреності від 12.10.2011р. та № 3 від 19.10.2011р. (т.1 а.с. 175-180).

09.11.2011р. між територіальною громадою міста ОСОБА_1 ОСОБА_1 міської ради (орендодавець) та ТОВ "Либідь" (орендар) укладено та нотаріально посвідчено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності, згідно п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частину підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька - Подільська, загальною площею 695 кв.м. (в тому числі площа загального користування 311,3 м.кв). Майно передається в оренду під розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, при умові збереження функціонального призначення переходу строком на 4 роки 11 місяців з 02.11.2011 року по 02.10.2016 року. На виконання умов договору між сторонами 02.11.2011 року підписано акт приймання - передачі обєкта оренди, а 01.12.2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди в частині орендної плати.

16.05.2013 року між ОСОБА_1 міською радою та ТОВ "Либідь" укладено договір про внесення змін до договору оренди від 09.11.2011 року, у відповідності до умов якого сторонами вирішено змінити умови договору оренди, зокрема, сторону орендодавця замінено на Управління комунального майна ОСОБА_1 міської ради, та доповнено стороною Міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності. Пункт 1.1 договору викладено у наступній редакції: "Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частину підземного пішохідного переходу по вул.Камянецькій, 21/1-А, загальною площею 695 кв.м. (в т.ч. площа загального користування - 311,3 кв.м)."

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №730 від 27.10.2016 року ТОВ "Либідь" відмовлено в продовженні строку оренди нерухомого майна частини підземного пішохідного переходу загальною площею 695 кв.м. по вул. Камянецькій, 21/1-А в м. Хмельницькому та укладенні договору оренди на новий термін.

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1063/16 від 16.12.2016 року вирішено, зокрема, ТОВ "Либідь" звільнити частину підземного пішохідного переходу загальною площею 695 кв.м по вул. Кам'янецькій, 21/1 у м. Хмельницькому.

Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації №702740 від 19.01.2017 року за результатом перевірки наявності реєстрації права власності на підземний пішохідний перехід на перехресті вулиць Камянецька-Подільська у місті ОСОБА_1 згідно даних архіву за період з 1993 року право власності ОСОБА_1 БТІ на приміщення площею 371,2 кв.м за жодним субєктом не реєструвалось. (т. 1 а.с. 182).

Однак, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 73874467 від 24.11.2016 року, лише 30.12.2015 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Либідь" на нежитлове приміщення, загальною площею 371,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Камянецька, 21/1-А на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1997 року.

Станом на день розгляду Рівненським апеляційним господарським судом вказаної справи, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі №822/2544/16 від 04.04.2017 року скасована постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 15.02.2017р., прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 міської ради до управління з питань реєстрації ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування вказаного вище рішення державного реєстратора від 30.12.2015 року, індексний номер 27715367 про державну реєстрацію права власності ТОВ "Либідь" на нежитлове приміщення, загальною площею 371,2 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Хмельницький, вул. Камянецька, 21/1-А.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує видачу спірного свідоцтва про право власності за ОСОБА_1 міською радою на підземний перехід площею 1461,5 кв.м. порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки на момент видачі спірного свідоцтва, він був власником приміщень магазинів в підземному переході площею 371,2 кв.м..

Судом апеляційної інстанції на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна встановлено, що після проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення площею 371,2 кв.м. по вул. Камянецькій,21/1-А у місті ОСОБА_1 за ТОВ "Либідь" 30.12.2015 року, 31.12.2015 року останнім вказане приміщення було відчужене на користь ПП "ОСОБА_6 Сі" на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_7, про що в цей же день внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 31).

Отже, станом на день звернення з вказаним позовом до суду, позивач не був власником вказаного обєкта нерухомого майна площею 371,2 м.кв.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під час вирішення спору у справі господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приймаючи до уваги зміст наведених норм діючого законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними, у розумінні статті 34 ГПК України, доказами, певного субєктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем ні в позовній заяві, ні в письмових поясненнях наданих суду, ні під час надання пояснення безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстнції не було обґрунтовано наявності порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів діями відповідачів.

Обґрунтовуючи наявність порушення охоронюваного законом інтересу позивач, суд першої інстанції з власної ініціативи зазначає про те, що на момент прийняття оспорюваного свідоцтва власником нежитлових приміщень (магазинів), площею 371,2 кв.м., було ТОВ "Либідь". Незаконне оформлення свідоцтва про право власності серії САВ №440013 від 18.12.2006р. на підземний перехід площею 1461,5 кв.м., до якого входять в тому числі і приміщення магазинів, площею 371,2 кв.м., які належали позивачу, та проведення на підставі вказаного свідоцтва державної реєстрації права власності територіальної громади в особі ОСОБА_1 міської ради фактично ставить під сумнів законність набуття позивачем права власності на вказані приміщення. Зазначені обставини можуть бути підставою для оспорювання права власності позивача, що в будь-якому випадку впливає на його законні інтереси. При цьому судом першої інстанції звертається увага на те, що на момент розгляду даної справи відповідач 1 уже в судовому порядку оспорює договір купівлі-продажу приміщень від 06.02.1997 року та рішення державного реєстратора від 30.12.2015р. про реєстрацію права власності позивача, обґрунтовуючи своє порушене право власності в тому числі і оспорюваним свідоцтвом.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що такі висновки місцевого господарського суду зроблені помилково внаслідок ототожнення визначеного ст.1 ГПК України поняття "охоронюваний законом інтерес", який застосовується законодавцем у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом з поняттям "процесуальної зацікавленості" в реалізації визначеного ст. 33 ГПК України процесуального обовязку щодо доказування відсутності підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.02.1997 року під час розгляду іншої судової справи. При цьому, процесуальна зацікавленість в доведенні безпідставності набуття у власність спірного обєкту нерухомого майна територіальною громадою міста ОСОБА_1 може бути забезпечена та реалізована ТОВ "Либідь", як відповідача у справі про визнання недійсним договору купівлі продажу від 06.02.1997 року шляхом реалізації відповідних процесуальних прав.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано, яким чином обраний ним спосіб захисту шляхом заявлення вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності зможе забезпечити реальний та ефективний захист його порушеного (невизнаного) чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, за умови, що станом на дату звернення до суду останній не був власником частини підземного пішохідного переходу.

Відповідно до вимог статей 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Юридична зацікавленість позивача у вирішенні спору судом, покладає на нього обов'язок в порядку статей 32, 33 ГПК України довести, що його права та інтереси порушено.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачемд окази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

З врахуванням того, що позивачем, всупереч вимогам статті 33 ГПК України, не були надані беззаперечні докази, якими б обґрунтовувався позов, зокрема, не було доведено наявності порушеного чи оспорюваного права, охоронюваного законом інтересу, обставин застосування приписів статті 35 ГПК України щодо звільнення від доказування судом не встановлено, суд апеляційної інстанції визнає, що задоволенні судом позовні вимоги ТОВ "Либідь" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ТОВ "Либідь" до ОСОБА_1 міської ради, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 міська рада є лише особою, якій було видано оспорюване свідоцтво про право власності, а тому відповідно до приписів ст. 21 ГПК України вона не може вважатись відповідачем у справі. Колегією суддів встановлено, що оскільки власником майна відповідно до оскаржуваного свідоцтва є територіальна громада міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради, вирішення даного спору стосується майнових прав ОСОБА_1 міської ради, як власника майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення в силі рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позову ТОВ "Либідь" до ОСОБА_1 міської ради, однак з інших вищевикладених підстав.

ОСОБА_1 міською радою під час розгляду спору в суді першої інстанції подано клопотання про застосування строку позовної давності. (т. 1 а.с. 170).

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності визначені в статті 267 ЦК України. Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що вважаючи себе протягом тривалого часу (з 06.02.1997 року по 31.12.2015 року) власником частини пішохідного переходу площею 371,2 кв.м.на перехресті вулиць Камянецька - Подільська у місті ОСОБА_1, будучи достовірно обізнаним з наявністю у територіальної громади міста ОСОБА_1 права власності на весь вказаний обєкт, що виникло саме на підставі спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2006 року щонайменше з 19.03.2007 року (укладення договору оренди), враховуючи й відсутність будь - якого правовстановлюючого документу щодо поділу чи визначення в натурі меж такого обєкту із зазначенням чітких координат приміщення, площею 371,2 кв.м., власником якого вважав себе позивач, останній не реалізовував своє право на звернення до суду за захистом права власності, в строк визначений статтею 257 ЦК України.

Підпунктом 2.2 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами у справі, а також не спрямовані на захист порушеного (невизнаного) чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову, тому враховуючи приписи ст. 261 ЦК України, підстави для застосування строків позовної давності у даному спорі відсутні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, є підставою для часткового скасування прийнятого у справі рішення.

З огляду на підстави задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції за приписами ст. 49 ГПК України здійснює перерозподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 міської ради на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі № 924/128/17 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі №924/128/17 в частині задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради, в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м, адреса об'єкта: м. Хмельницький, підземний перехід (перехрестя вулиць Камянецької та Подільської), видане 18.12.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради та в частині стягнення з Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" 1600,00 грн. витрат по оплаті судового збору - скасувати.

3. В цій частині прийняти нове рішення, яким у позові товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - відмовити.

4. В решті рішення господарського суду Хмельницької області від 12.04.2017 р. у справі №924/128/17 залишити без змін.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 43/2, к.2, код 14170191) на користь ОСОБА_1 міської ради (м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3, код 33332218) 1760 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Доручити господарському суду Хмельницької області видачу судового наказу.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

8. Матеріали справи №924/128/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.