ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р.Справа № 915/441/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ «Зоря-Сервіс» - ОСОБА_2 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року

по справі №915/441/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс»

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

про стягнення 589052,82грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 28.07.2016р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 13.06.17р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

14.04.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс» (надалі позивач, ТОВ «Зоря-Сервіс») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (надалі відповідач, ПАТ «Миколаївгаз»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 589052,92грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «Зоря-Сервіс» нарахувало відповідачу за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. інфляційні втрати в розмірі 589052,92грн., нараховані на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р.

З посиланням на норми ч.1 ст.509, ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України, ст.193 ГК України ТОВ «Зоря-Сервіс» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

12.05.2016р. ПАТ «Миколаївгаз» подало суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016р. (суддя Смородінова О.Г.) позов задоволено стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» інфляційні втрати в сумі 589052,92грн. та 8835,79грн. судового збору.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.509, 530, 525, 526, 625, 257,261 ЦК України, ч.ч.1,2 ст.193 ГК України та вмотивовано тим, що звертаючись з позовом у даній справі, позивач стверджує, що заборгованість відповідача згідно до умов мирової угоди від 28.07.2004 року (в редакції додаткової угоди №4 до неї) не була погашена. В свою чергу, умови мирової угоди та укладені до неї додаткові угоди, які затверджені відповідними ухвалами господарського суду Миколаївської області, є обовязковими для виконання сторонами, а отже порушення цих умов є порушенням зобовязань, передбачених чинним законодавством. За умовами укладеної між сторонам мирової угоди від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), оплата заборгованості відповідачем мала здійснюватись розстроченими платежами в період з серпня 2004 року по грудень 2011 року. Відповідач не надав суду доказів, які вказують на виконання ним зобовязань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. Суд перевірив нарахування, здійснені позивачем до стягнення з боржника інфляційних втрат, і дійшов висновку, що розрахунок суду повністю узгоджується з розрахунками позивача та складає за період з 01 липня по 31 грудня 2014 року 589052,92 грн. = ((4950024,53 грн. * 111,9) - 4950024,53 грн.). Таким чином, право вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього інфляційних втрат у розмірі 589052,92 грн. по мировій угоді від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007р.), затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року, в даних спірних відносинах є цілком законним та обґрунтованим.

В частині заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд першої інстанції з посиланням на приписи стс.т.257,261 ЦК України зазначив, що відлік строку позовної давності за вимогами ТОВ «Зоря-Сервіс» почав свій перебіг з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з моменту отримання ТОВ «Зоря-Сервіс» постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 24.10.2014р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. у справі № 8/167, а саме - з 27.10.2014р. Про факт отримання позивачем копії вказаної постанови саме 27.10.2014р. свідчать довідка із сайту «Укрпошта» та конверт, які містяться в матеріалах справи.

Не погодившись з рішенням суду від 14.06.2016р., ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню з огляду наступного. У Постанові Верховного суду України від 23.09.2015р. по справі №6-274цс15 судовими палатами у цивільних та господарських справах було висловлено правову позицію, яка полягає в тому, що:«Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.» Тобто у відповідності до правової позиції, висловленої Верховним судом України при розгляді справи №6-274цс15, перебіг строку позовної давності по стягненню основної заборгованості розпочався взагалі з вересня 2007 року та закінчився він у вересні 2010 року відповідно. Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України. Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов'язанням в визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Застосовуючи статтю 261 ЦК України у даній справі, позивач виходив з того, що відлік перебігу позовної давності розпочався від дати винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а не від дати спливу строку виконання зобов'язання за мировою угодою. У постанові Вищого господарського суду України від 29.10.2013 р. у справі № 905/1451/13-г, від 30.02.2009 у справі №2/101/09, від 20.01.2011р. у справі № 2-5/2114-2010, та від 13.08.2003р. у справі № 20/11-08-213 суд, застосовуючи статтю 261 ЦК України, виходив з того, що строк позовної давності розпочинає відлік від дати спливу строку виконання зобов'язання за мировою угодою та на підставі ч.4 ст.267 ЦК України, відмовив у позові у зв'язку з тим, що строки платежів на виконання мирової угоди знаходяться поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України. Мирові угоди сторін були затверджені судом. При цьому, у справах №905/1451/13-1 та №2/101/09, як і у цій справі, судами також встановлено обставини винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ухвала суду про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа, що встановлені Законом України "Про виконавче провадження". Таким чином, вищенаведена судова практика підтверджує хибність позиції позивача, стосовно початку перебігу строків позовної давності, та підтверджує правильність позиції відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Але судом першої інстанції цим обставинам, в порушення вимог ст.4-7 та ст.43 ГПК України не надано значення та відповідно в рішеннях відсутнє обґрунтування доводів відповідача, тобто рішення прийняте не на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом за результатами обговорення всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

20.07.2016р. ТОВ «Зоря-Сервіс» подало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

28.07.2016р. ПАТ «Миколаївгаз» подало Одеському апеляційному господарському суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №915/229/16 за позовом ТОВ «Зоря-Сервіс» до ПАТ «Миколаївгаз» щодо стягнення 1400000грн. частини заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004р., затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004р. по справі №8/167.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.09.2016р. апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз на рішення господарського суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року по справі №915/441/16 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/229/16 господарського суду Миколаївської області.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.03.2017р. (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.05.2017р.) позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» до ПАТ по газопостачанню «Миколаївгаз» про спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення 1400000грн. задоволено.

25.05.2017р. ТОВ Зоря-Сервіс подало Одеському апеляційному господарському суду клопотання про поновлення апеляційного провадження по справі (ст.79 ГПК України) та продовження строку розгляду справи на 15 днів (ст.69 ГПК України.).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.05.2017р. поновлено апеляційне провадження у справі; продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні.

25.05.2017р. ТОВ «Зоря-Сервіс» подало Одеському апеляційному господарському суду доповнення до відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Миколаївгаз».

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2013р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004р.) по справі №8/167 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс» до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївгаз» та Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - стягнуто з ВАТ «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-сервіс» борг у сумі 7512118,08грн., збитки від інфляції у сумі 1075317,75грн., судові витрати на оплату державного мита у сумі 1700грн. і на оплату ІТЗ судового процесу у сумі 118грн. (усього 8587435,83грн.). Дочірню компанію «Газ України» НАК «Нафтогаз України» від відповідальності звільнено.

На виконання вказаного постанови Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003р. господарським судом Миколаївської області 26.12.2003р. було видано наказ про стягнення з ВАТ «Миколаївгаз» вищезазначених коштів.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Ленінського району управління юстиції міста Миколаєва (надалі Відділ ДВС) від 21.01.2004р. було відкрито відповідне виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.12.2003р.

28.07.2004р. ТОВ «Зоря-Сервіс» (Стягувач) та ВАТ «Миколаївгаз» (Боржник) уклали мирову угоду, яка була затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004р. у справі №8/167, за умовами якої ВАТ «Миколаївгаз» (Боржник) зобовязався сплатити ТОВ «Зоря-сервіс» (Стягувач) 8587435,83грн. заборгованості у період: серпень 2004 року - липень 2011 року, при цьому, у період: серпень 2004 року - липень 2006 року по 71560,00грн. щомісячно, у період: серпень 2006 року - червень 2011 року по 114500,00грн. щомісячно, і 114495,85грн. у липні 2011 року.

В подальшому сторонами було укладено додаткові угоди до мирової угоди, затверджені судом, а саме:

- №1 від 01.08.2006р. (затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006р.);

- №2 від 03.01.2007р. (затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007р.);

- №3 від 30.03.2007р. (затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007р.);

- №4 від 05.07.2007р. (затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р.).

Умовами Додаткової угоди №4 від 05.07.2007р., сторони узгодили нові строки та суми чергових платежів, зокрема, ВАТ «Миколаївгаз» зобовязалось сплачувати заборгованість у період: серпень 2004р. - грудень 2011р., при цьому, у період: серпень 2004р. - вересень 2007р. по 71560,00 грн. щомісячно, у період: жовтень 2007р. - листопад 2011р. по 114500,00 грн. щомісячно і 143155,8 грн. у грудні 2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з вересня 2007 року, ВАТ «Миколаївгаз» (наразі ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» припинило виконувати грошові зобовязання, визначені додатковою угодою №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди.

У звязку з несплатою відповідачем коштів на виконання умов вищезазначеної мирової угоди, ТОВ «Зоря-сервіс» звернулось до Відділу ДВС із заявою №141 від 05.03.2008р. про відкриття виконавчого провадження на виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007р. про затвердження додаткової угоди №4 до мирової угоди від 28.07.2004р.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Ленінського району управління юстиції міста Миколаєва від 11.03.2008р. було відкрито виконавче провадження, а 25.03.2008р. виконавче провадження по зазначеній справі було зупинено, через внесення Відповідача (Боржника) до Реєстру підприємств ПЕК, які беруть учать у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Постановою від 25.03.2008р. виконавче провадження було зупинено на підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження»

28.11.2008р. виконавче провадження було передано з Ленінського Відділу ДВС до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, який постановою від 16.12.2008р. прийняв його до свого провадження за номером ВП №10706927.

Постановами Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області від 01.03.2013р. було: 1) поновлено виконавче провадження з примусового виконання ухвали суду від 19.09.2007р. у справі №8/167; змінено назву сторони виконавчого провадження боржника з ВАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз на ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»; та зупинено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (у звязку з порушенням відносно боржника провадження у справі про банкрутство №915/22/2013).

В подальшому у звязку з припиненням провадження у справі про банкрутство ПАТ «Миколаївгаз», постановою від 31.03.2014р. виконавче провадження було поновлено.

18.04.2014р. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулось до господарського суду Миколаївської області із скаргою про визнання неправомірною постанови про поновлення виконавчого провадження, за результатами розгляду якої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014р. у справі №8/167, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014р., вказану скаргу було задоволено.

Як вбачається зі змісту ухвали господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014р. у справі № 8/167, судом під час розгляду вищезазначеної скарги встановлено, що ухвала цього ж господарського суду від 19.07.2007р. про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р., в порушення вимог ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» не містить строку предявлення її до виконання, а отже, не є підставою для відкриття виконавчого провадження.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області 22.10.2014р., скасовано, зокрема, постанову від 11.03.2008р. про відкриття виконавчого провадження ВП №10706927 та всі винесені постанови державного виконавця в цьому виконавчому провадженні.

Постановою головного державного виконавця Відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області від 24.10.2014р. №10706927 на підставі п.2 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. про затвердження додаткової угоди №4 до мирової угоди у справі № 8/167; ухвалу повернуто.

Постанова від 24.10.2014р. у виконавчому провадженні №10706927 є чинною, у встановленому порядку не оскаржувалась та не скасовувалась; постанова є доказом отримання ТОВ «Зоря-сервіс» відмови у відкритті виконавчого провадження на всю суму боргу, яка підлягала стягненню за мировою угодою.

18.12.2014р. ТОВ «Зоря-Сервіс» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» про стягнення за мировою угодою від 28.07.2004р. та додатковою угодою №4 до неї частини заборгованості на суму 100000грн., за період: липень 2007р. - серпень 2007р. та частку боргу за вересень 2007р.; рішенням господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015р. у справі №915/2140/14 (залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2015р. та Вищого господарського суду України 16.07.2015р.) позов ТОВ «Зоря-сервіс» задоволено повністю.

04.03.2016р. ТОВ «Зоря-Сервіс» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про стягнення іншої частини боргу на суму 700000,00грн., з яких: 57186,45 грн. залишок заборгованості за вересень 2007 року, 114500,00грн. борг щомісяця за жовтень 2007 року - лютий 2008 року та 70313,55 грн. частка боргу за березень 2008 року, який рішенням господарського суду від 05.10.2015р. у справі № 915/1395/15 (залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015р. та Вищого господарського суду України 16.03.2016р.) задоволено повністю.

На виконання судових рішень по справам №915/2140/14 та №915/1395/15 господарським судом Миколаївської області були видані відповідні накази, які предявлені до виконання, та на виконання яких Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції відділом були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2015р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2016р., скасовано рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015р. по справі №915/1510/15 задоволено позов ТОВ «Зоря-Сервіс» - стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВа «Зоря-Сервіс» 3% річних за період з 01.09.2012р. по 30.09.2012р. в сумі 12172,19грн. та збитки від інфляції за період з 01.09.2012р. по 30.09.2012р. в сумі 4950,02 грн.

Постановою суду апеляційної інстанції по вищезазначеній справі встановлено переривання строку позовної давності (внаслідок прийняття господарським судом Миколаївської області рішення від 18.02.2015р. по справі № 915/2140/14) як по виконанню боржником основного зобовязання за мировою угодою, так і до нових періодів для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 21.12.2016р. (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду) від 06.04.2017р. по справі №915/440/16 стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» заборгованість сумі 1325324,25грн. складається з:

- 37186.45грн. залишок заборгованості за січень 2011 року (як різниця між сумою, затвердженою в додатковій угоді №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р. в розмірі 145500,00 грн. та сумою 77313,55 грн., яка була заявлена до стягнення;

- 1145000грн. (по 114500 грн. щомісяця за період з лютого 2011 року по листопад 2011 року включно згідно додаткової угоди №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р.;

- 143155,80грн. борг за грудень 2011 року (згідно додаткової угоди №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.03.2017р. (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду) від 18.05.2017р. по справі №915/229/16 стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» заборгованість сумі 1400000грн. складається з:

- 74686,45грн. залишок заборгованості за грудень 2008 року (як різниця між сумою, затвердженою в додатковій угоді №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р. в розмірі 145500грн. та сумою 39813,55грн., яка була заявлена до стягнення у справі 915/206/16);

- 1259500грн. (по 114500 грн. щомісяця за період з січня 2009 року по листопад 2009 року включно згідно додаткової угоди №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р.;

- 65813,55грн. частка боргу за грудень 2009 року (згідно додаткової угоди №4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р.

Звертаючись до суду з позовом по даній справі, ТОВ «Зоря-сервіс» зазначило, що ПАТ «Миколаївгаз» не виконано свої грошові зобовязання за мировою угодою в редакції додаткової угоди №4, у звязку із чим позивачем за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. нараховані на суму основного боргу інфляційні втрати в розмірі 589052,92грн.

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ «Зоря-Сервіс» з огляду такого.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За загальними правилами цієї норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто він несе відповідальність і за відсутності вини.

Згідно із ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 202 ГК України, яка кореспондується зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умови мирової угоди та укладені до неї додаткові угоди, які затверджені відповідними ухвалами господарського суду Миколаївської області, є обовязковими для виконання ТОВ «Зоря-Сервіс» та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», а отже порушення цих умов є порушенням зобовязань, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами укладеної між ТОВ «Зоря-Сервіс» та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» мирової угоди від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007р.), оплата заборгованості відповідачем мала здійснюватись розстроченими платежами в період з серпня 2004 року по грудень 2011 року.

Позивач зазначає про невиконання відповідачем умов мирової угоди, судовими актами по господарським справам №№915/1395/15, 915/1510/15, 915/440/16,915/229/16 з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» стягнуто частину коштів за мировою угодою від 28.07.2014р.; 3% річних та інфляційні втрати за період часу з 01.09.2012р. по 30.09.2012р.

Відповідач не надав суду доказів, які вказують на виконання ним зобовязань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004р., затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р.

Наявність та розмір заборгованості, залишок якої у розмірі 4950024,53грн. станом на 01.07.2014р. та станом на 31.12.2014р. залишався непогашеним, відповідачем не заперечується та не спростований.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Вищий господарський суд України у своєму листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначив про те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. N23/466 та лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97р. N62-97р).

Пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. містить наступні розяснення: інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В додатки до позовної заяви ТОВ «Зоря-Сервіс» було надано розрахунок інфляційних втрат за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. (т.1, а.с.99) відповідно до якого інфляційні втрати за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. складають 589052,92грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вищезазначений розрахунок, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правильності зазначеного розрахунку, а отже і обґрунтованості позовних вимог ТОВ «Зоря-Сервіс» про стягнення з відповідача інфляційних втрат, враховуючи, що наявність та розмір основної заборгованості, як і обґрунтованість розрахунку інфляційних, відповідач не заперечує.

В частині заяви відповідача про застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.257, ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з цим, у п.7.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» суд касаційної інстанції надав наступні розяснення: у випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду. Якщо виконавче провадження стосовно судового рішення відкрито, сторони відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується судом. Заява про затвердження такої мирової угоди розглядається в судовому засіданні за правилами частини першої статті 121 ГПК. Якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Таким чином, Вищий господарський суд України підтримується правової позиції, за якою право звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди повязується саме із встановленням за процедурою, визначеною законодавством, обставини неможливості стягнення заборгованості в примусовому порядку згідно із нормами ЗУ «Про виконавче провадження».

Така обставина за розясненнями Вищого господарського суду України вважається такою, що існує, якщо державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження за ухвалою господарського суду з підстав її невідповідності вимогам, встановленим ЗУ «Про виконавче провадження».

В даній справі така обставина виникла 24.10.2014р.- дати прийняття постанови головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, про що позивач дізнався 27.10.2014р.

Стягувач ТОВ «Зоря-Сервіс», хоча і знав про невиконання ПАТ «Миколаївгаз» умов мирової угоди з вересня 2007 року, але про порушення свого права дізнався лише після відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження та повернення оригіналів ухвали у справі №8/167 згідно супровідного листа №02.1-24/6210 від 24.10.2014р., які отримані стягувачем 27.10.2014р.

Вимоги про сплату нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, хоча і мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є частиною основного зобовязання, однак, повязані безпосередньо з існуванням основного зобовязання до повного його погашення у випадку встановлення факту наявності основного грошового зобовязання рішенням суду.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, в даному випадку, відлік строку позовної давності починається від дати коли позивач довідався про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду у справі №8/167 про стягнення в примусовому порядку залишку боргу в сумі 6025342,25грн., а саме, з 28.10.2014р. (наступного дня після 27.10.2014р.), а не з 27.10.2014р., як помилково встановив суд першої інстанції, виходячи з положень ст.ст.253,261 ЦК України.

Таким чином, на дату звернення з позовом до суду трирічний строк позовної давності для цих вимог не закінчився.

Зважаючи на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за мировою угодою, укладеною за приписами ст.121 ГПК України та затвердженою ухвалою суду від 10.08.2004р. у справі №8/167 (зі змінами та доповненнями, в тому числі невідємною частиною якої є і ухвала суду від 19.07.2007р. у справі №8/167), господарський суд Миколаївської області дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для застосування приписів ст. 267 ЦК України за заявою відповідача.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23.09.2015р. у справі №6-274цс15 (про необовязковість попереднього отримання відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження для звернення до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди), оскільки така правова позиція Верховного Суду України стосується обставин невиконання мирової угоди, укладеної з метою добровільного врегулювання спору, та не стосується мирової угоди, укладеної на стадії примусового виконання рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що перебіг строку позовної давності по даній справи розпочався з 28.10.2014р., після винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження 24.10.2014р. та її отримання 27.10.2014р. позивачем, а отже доводи апеляційної ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016р. прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального та процесуального права; відсутні підстави для його скасування або зміни, в зв'язку із чим, апеляційна скарга ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103,105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016р. залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 19.06.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.