ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" червня 2017 р.Справа № 924/376/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства „Укрзалізниця

до державного підприємства "Славутське лісове господарство"

про стягнення 2686,08 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів

Суддя Смаровоз М.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1- за дов. від 25.10.2016р. (в режимі відеоконференції);

відповідача: не зявився.

У судовому засіданні 08.06.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 2686,08 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у звязку з затримкою вагону №67027458 року, відправником якого є ДП "Славутське лісове господарство", з 14.11.2016р. по 16.11.2016р. для проведення митного контролю на станції Батьово, про що складені акти загальної форми №11274 від 14.11.2016р. та №825 від 16.11.2016р., позивачем здійснено нарахування платежів та зборів на суму 2686,08 грн. (в тому числі плата за користування вагонами 327,30 грн., зберігання вантажу у вагонах 442,00 грн., маневрова робота 1347,10 грн., повідомлення власника вантажу 122,00 грн., ПДВ 20% - 447,68 грн.), у сплаті яких відповідач відмовив.

Повноважний представник позивача в судових засіданнях позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, вважає позовні вимоги обґрунтованими. У поданих суду 06.06.2017 року письмових поясненнях представник позивача наполягає на правомірності дій посадових осіб Закарпатської митниці ДФС щодо проведення процедури митного контролю вагону відповідача, що однак не є предметом даного спору. Нарахування та стягнення плати за затримку вагона з вантажовідправника відповідає нормам Правил користування вагонами і контейнерами, Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1998р. №457, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязаних з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009р. №317, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Митного кодексу України.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив в повному обсязі. Заперечення мотивовано тим, що ДП "Славутський лісгосп" не був повідомлений представниками митниці про час та місце огляду вантажу, ні про факт затримки вагонів, чим порушено право на захист інтересів відповідача. З посиланням на п. 5 ст. 338 Митного кодексу України представник відповідача стверджує, що огляд (переогляд) транспортних засобів, товарів під час їх переміщення через кордон проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Крім того, звертається увага суду на порушення залізницею правил Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, зокрема, на відсутність доказів дотримання залізницею строків виконання операцій із розвантаження та завантаження вагонів. На думку представника відповідача, з огляду на відсутність у накладній напису "пропуск заборонено", як це вимагає п. 4.11 вищевказаної Інструкції, залізниця не мала права складати акт загальної форми та нараховувати збір за зберігання вагонів. Окремо представник відповідача звертає увагу суду на безпідставність позовних вимог, оскільки плата за користування вагонами, яка вноситься вантажовласником залізниці, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника, докази чого в даній справі відсутні.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено таке.

Як вбачається із залізничної накладної (СМГС) №432328 державним підприємством „Славутське лісове господарство відвантажено з станції Славута-1 Південно-Західної залізниці вантаж - колоди із сосни звичайної, отримувач фірма „Пизец Гмбх, Австрія; прикордонна станція Батьово, вагон №67027458.

Відділ митного оформлення №4 (Батєво) звернувся із заявкою №184/16 від 15.11.2016 року до начальника ст. Батьово, у якій просить на підставі ст. 218.338 Митного кодексу України та Постанови КМ України 467 п. 5 подати вагони для митного огляду, зокрема, вагон №67027458.

14.11.2016 року Львівською залізницею складено акт загальної форми №11274 про те, що вагон №67027458 по накладній №432328 затримано 14.11.2016р. о 18:45 год. згідно заявки митниці.

Зі станції Батьово на станцію Славута-1 надіслано 15.11.2016 року повідомлення з проханням проінформувати відповідача про затримку №67027458 для митного огляду.

Згідно акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, 16.11.2016 року проведено митний огляд вантажу лісоматеріали розміщені на цілу довжину вагона у штабелях різної товщини, що знаходився у вагоні №67027458.

В результаті проведеного догляду складено акт загальної форми №825 від 16.11.2016р., за змістом якого вагон випущено 16.11.2016 року о 14:00 год. Простій склав 41 год. За користування 327,30 грн., за телеграму - 122,00 грн., за маневрову роботу - 1347,10 грн., за зберігання 442,00 грн. Всього 2238,40 грн.

До позовної заяви додано детальний розрахунок сум за користування вагоном та інші послуги на станції.

Відповідно до змісту копії листа №38 від 01.02.2017р. відповідач відмовився оплатити позивачу кошти за затримку залізничних вагонів ДП „Славутський лісгосп, в тому числі №67027458.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Статтею 306 ГК України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами загальної форми №11274 та №825, вагон №67027458, вантажовідправником якого є відповідач - ДП "Славутське лісове господарство", 14.11.2016 року був затриманий митницею для проведення митних формальностей, та 16.11.2016 року випущений. При цьому, оскільки вантаж підлягав переміщенню через кордон, то, відповідно, підлягав митному оформленню.

Надані позивачем акти загальної форми ГУ-23 відповідають формі та змісту Правил користування вагонами і контейнерами, містять підписи уповноважених осіб.

Відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458 (далі за текстом Правила), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р., збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113 передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актом про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актом загальної форми ГУ-23.

У відповідності до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Пунктом 2.10 названих Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Крім того, слід зазначити, що перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Згідно параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникло по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті" передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті: розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Слід також зауважити, що частиною 2 ст.218 Митного кодексу України, яка є спеціальною нормою по відношенню до ст.338 Митного кодексу України, якою визначено загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З викладеного вбачається, що обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин. Таким чином, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №907/501/16 від 01.03.2017 року).

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та позивачем не укладався договір на перевезення вантажів залізницею, а тому суд застосовує при розгляді даного спору загальні умови перевезення, що визначені Цивільним кодексом України, Статутом залізниць України, нормативно-правовими актами, що регулюють порядок визначення плати за користування вагонами, встановлюють тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язаних з ним послуг.

Поданий суду розрахунок заявлених та нарахованих платежів є правильним, проведеним у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009 р.

Вищевказаним спростовуються доводи відповідача, наведені ним в обгрунтування своїх заперечень.

Беручи до уваги наведені вище положення чинного законодавства України, докази, наявні в матеріалах справи, враховуючи встановлені судом факти, зміст позовних вимог та розрахунок заборгованості, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, вимоги щодо стягнення з відповідача 2686,08 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів. Докази сплати відповідачем нарахованих позивачем платежів в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43-49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Славутське лісове господарство" (м. Славута Хмельницької області, вул. Кузовкова, буд. 1, ідентифікаційний код 00993314) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд.5, ідентифікаційний код 40075815) в особі виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства „Укрзалізниця (м. Ужгород Закарпатської області, вул. Ф.Тіхого, 8, ідентифікаційний код 40081195) 2686,08 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів, 1600 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 13.06.2017р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддрук. 2 прим. (рек. з пов. про вруч.):

1- до справи;

2 - відповідачу (30000 Хмельницька обл., м.Славута, вул. Кузовкова, буд.1).