ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" червня 2017 р. Справа № 11/495-03

вх. № 25

Суддя господарського суду: Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання: Сланова М.Ю.

розглянувши скаргу (вх. № 25 від 09.02.2017 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпінополіетилен" на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 по справі

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Харківського регіонального відділення

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпенополіетілен", м. Харків

про стягнення 3460083,21 грн.

за участю:

представника скаржника (боржника) - не з`явився;

представника стягувача - не з`явився;

представника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_1 за довіреністю № 116 від 29.12.2016 року;

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2011 року на виконання рішення господарського суду Харківської області від 23.09.2010 р. по справі № 11/495-03 був виданий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпінополіетилен" на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Харківського регіонального відділення 3408083,21 грн. за інноваційним договором № 6397-28/53 від 17.12.1997 р., в тому числі: сума основної заборгованості 1155000,00 грн., сума нарахованих 3% річних за період з 01.04.2000 р. по 31.07.2009 р. - 462207,61 грн., сума збільшення боргу внаслідок застосування індексу інфляції за той же час - 1790875,60 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпінополіетилен" звернулось до господарського суду Харківської області зі скаргою від 09.02.2017 р. (вх. № 25 від 09.02.2017 р.) на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 згідно якої просить суд:

- визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження від 09.09.2016 року у виконавчому провадженні № 52207196, винесення постанови про арешт коштів боржника від 13.12.2016 року у виконавчому провадженні № 52207196 та винесення постанови про арешт майна боржника від 13.12.2016 року у виконавчому провадженні № 52207196 незаконними;

- визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2016 року у виконавчому провадженні № 52207196, постанову про арешт коштів боржника від 13.12.2016 року у виконавчому провадженні № 52207196 та постанову про арешт майна боржника від 13.12.2016 року у виконавчому провадженні № 52207196 недійсними;

- зняти арешти з майна та коштів ТОВ " Укрпінополіетилен " (код 25181920), які було накладено старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 13.12.2016 р. та постанови про арешт коштів боржника від 13.12.2016 р., накладених в рамках виконавчого провадження № 52207196.

Також, згідно скарги ТОВ "Укрпінополіетилен" просить суд поновити строк на оскарження рішень, дій та бездіяльності старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ "Укрпінополіетилен" про поновлення пропущеного строку на оскарження. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпінополіетилен" на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 (вх. № 25 від 09.02.2017 року) залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 року ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року у справі № 11/495-03 скасовано. Задоволено клопотання ТОВ "Укрпінополіетилен" про поновлення строку на оскарження. Поновлено строк на оскарження при зверненні зі скаргою ТОВ "Укрпінополіетилен" на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 (вх. № 25 від 09.02.2017 року) по справі № 11/495-03. справу № 11/495-03 передано на розгляд господарському суду Харківської області.

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.05.2017 року № 455 було призначено повторне проведення автоматичного розподілу скарги, у зв`язку відставкою судді Доленчука Д.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2017 року справу № 11/495-03 було передано на розгляд судді Добрелі Н.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2017 року було прийнято скаргу ТОВ "Укрпінополіетилен" до розгляду та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.06.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області від 06.06.2017 року представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав клопотання про відкладення розгляду скарги (вх. № 18372), у зв`язку з участю державного виконавця у проведенні виконавчих дій (вх. № 18372).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2017 року розгляд скарги було відкладено на 19.06.2017 року.

Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судовому засіданні 19.06.2017 року проти скарги боржника заперечував, просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник заявника (боржник) в судове засідання 19.06.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Представник стягувача в судове засідання 19.06.2017 року не з`явився, пояснень стосовно скарги не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпінополіетилен" на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 (вх. № 25 від 09.02.2017 року), дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування скарги та заперечень проти неї, суд встановив наступне.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебував наказ № 11/495-03 від 19.05.2011, виданий Господарським судом Харківської області про стягнення з ТОВ «Укрпінополіетилен» на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Харківського регіонального відділення в розмірі 3 408 083,21 грн.

07.09.2016 року на виконання до відділу з відділу ПВР УВС ГТУЮ у Черкаській області надійшов вищезазначений наказ, за яким 09.09.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 52207196 та встановлено строк для добровільного виконання до 16.09.2016.

У відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем були направлені запити до органів, що здійснюють реєстрацію прав власності щодо наявності зареєстрованого за боржником майна, на яке можливо звернути стягнення.

13.12.2016 державним виконавцем винесена постанова боржника про арешт коштів боржника (на підставі отриманої інформації ДФС України про відкриті боржником рахунки в фінансових установах).

13.12.2016 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника (на підставі отриманої інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області про зареєстровані в м. Харкові за боржником транспорті засоби).

Державним виконавцем були здійснена перевірки наявності боржника, за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: м. Харків, вул. Енгельса, 33 (теперішня назва - вул.. Різдвяна). За вказаною адресою боржник не встановлений.

15.06.2017 на підставі заяви представника боржника - ОСОБА_2 та отриманого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців про місцезнаходження боржника - ТОВ Укрпінополіетилен в Луганській області, а саме: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Жовтнева, буд.170 корпус А., державним виконавцем винесена постанова ВП № 52207196 про передачу виконавчого провадження для подальшого виконання до Новоайдарського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

В обґрунтування поданої скарги боржник посилається на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2016 року № 52207196 є незаконною, прийнята з порушенням ч. 2 ст. 25, п. 4 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" № 606-ХIV, п. 1.5.1 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року № 489/20802 (у редакції від 18.01.2016 року).

Зокрема боржник вказує на те, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 09.09.2016 року, тобто з порушенням триденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" № 606-XIV.

Також скаржник зазначає про те, що з урахуванням місцезнаходження боржника у смт. Новоайдар, беручи до уваги відсутність доказів наявності майна у місті Харкові, старший державний виконавець повинна була відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження".

Крім того скаржник посилається на те, що старшим державним виконавцем невірно визначено сторону виконавчого провадження, оскільки зазначено код ЄДРПОУ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, замість коду ЄДРПОУ Харківського відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи.

Такі дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області ОСОБА_1 на думку скаржника свідчать про порушення прав та інтересів боржника, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідною скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та вимог скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 121-2 Господарсько-процесуального кодексу України - скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до п. 6 Розділу XIII прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІН - рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності чим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до п.7 - Виконавчі дії, здіснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності чим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Закону України "Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІН набув чинності з 05.10.2016 року.

Щодо тверджень скаржника про порушення строків винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 52207196, виконавчий документ переданий державному виконавцю 07.09.2016 та протягом трьох робочих днів у відповідності до ч.2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону до 05.10.2016) державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 09.09.2016 року.

Отже, суд дійшов висновку, що державним виконавцем у відповідності до вимог ч. 2 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" було вчасно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому твердження скаржника щодо порушення строків є безпідставними.

Стосовно тверджень скаржника на необхідність державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 26.08.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

07.09.2016 року стягувачем було подано заяву про відкриття виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції до 05.10.2016 року), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції до 05.10.2016 року), у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Отже у разі зміни місцезнаходження боржника, державний виконавець у процесі виконавчого провадження надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника.

Станом же на момент прийняття заяви про відкриття виконавчого провадження, у державного виконавця були відсутні такі відомості, оскільки як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної 26.08.2016 державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області були вказані адреси боржника у м. Харкові (вул. Енгельса,33 та вул. Піскуновська,3).

Крім того адреса боржника - м. Харків, вул. Енгельса,33, була зазначена стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Також суд зазначає, що ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції до 05.10.2016 року) встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження. а саме:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; Частину першу статті 26 доповнено пунктом 6-1 згідно із Законом N 4212-VI ( 4212-17 ) від 22.12.2011 \

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Обставина ж зазначена скаржником, а саме відсутність доказів наявності майна боржника у місті Харкові не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження у відповідності до вимог ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції до 05.10.2016 року).

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з чим старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області 09.09.2016 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем у відповідності до вимог статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону від 05.10.2016) також було винесено постанову від 13.12.2016 про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до ч.1,2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Стосовно винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 13.12.2016, то суд зазначає, що вказана постанова була винесена державним виконавцем у відповідності до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 05.10.2016) - виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особі, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів.

Щодо тверджень скаржника про те, що старшим державним виконавцем невірно визначено сторону виконавчого провадження, оскільки зазначено код ЄДРПОУ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, замість коду ЄДРПОУ Харківського відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 1.8. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5,керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем, який йому безпосередньо підпорядкований, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не може бути скасована лише з формальних підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 19 Закону (найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо), які не перешкоджають подальшому провадженню виконавчих дій.

Суд, вважає за необхідне зазначити, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження керується ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції до 05.10.2016 року), відповідно до якої державним виконавцем має бути досліджено відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Отже твердження скаржника про те, що державним виконавцем не вірно визначено сторону виконавчого провадження є безпідставними.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Також відповідно до ч. 2-4 статті 13 Закону України № 2453 Про судоустрій та статус суддів Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, які не повинні шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (в редакції Закону від 02.06.2016 року).

Відповідно до ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обовязковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та обєктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (в редакції Закону від 02.06.2016 року).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства було вжито заходи, направлені на виконання рішення суду, в той час, як боржник тривалий час (а саме з 2011 року, коли було видано відповідний наказ) ухиляється від його виконання та приймаючи до уваги, що відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, суд дійшов висновку, що скарга ТОВ "Укрпінополіетилен" є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 3-4, ст. 86, ст. 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги (вх. № 25 від 09.02.2017 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпінополіетилен" на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 відмовити.

Суддя Добреля Н.С.

11/495-03