ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа № 914/123/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №14/63 від 14.4.2017);

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №67 від 06.06.2017),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/4 -263 від 30.03.2017 (вх.№01-05/1734/17 від 11.04.2017)

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2017

у справі № 914/123/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго, м.Львів

про: стягнення 219 124,07грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ПАТ «НАК Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «ДТЕК Західенерго» про стягнення 197 820,34грн пені та 21 303,73грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №23/170114-ПТ-ПР від 17.01.2014 позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 7 739 949,76 грн, що підтверджено актами приймання-передачі природного газу. Позивач вказує, що в порушення п.6.1 договору, яким встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, відповідач оплатив переданий йому газ несвоєчасно. На підставі пункту 7.2 договору та ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 197 820,34грн пені та 21 303,73грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 у справі № 914/123/17 (суддя Горецька З.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 170, 193 ГК України, ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року N 1730-VIII ( далі - Закон N 1730-VIII).

При прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач до 30.11.2016 погасив заборгованість за поставлений газ у повному обсязі. 30.11.2016 набув чинності Закон N 1730-VIII, частиною третьою статті 7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом. Відтак суд дійшов висновку, що право позивача на момент звернення позовом не було порушене та про відмову у задоволенні позову. Суд відхилив доводи позивача про те, що норми Закону N 1730-VIII не повинні застосовуватися у даній ситуації, оскільки газ постачався відповідачу виключно для власних потреб. При цьому суд вказав, що згідно з п.2.2 статуту ПАТ «ДТЕК Західенерго» та випискою з ЄДРПОУ основним видом діяльності товариства є виробництво електричної та теплової енергії. Суд також вказав на наявність у відповідача ліцензій на виробництво електричної та теплової енергії, послався на акт приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року, яким підтверджено, що сумарно відповідач витратив 0,682 млн. куб. м природного газу на виробництво теплової енергії.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник посилається на п.1.2 договору, яким визначено, що газ, який постачається, використовуються покупцем виключно для власних потреб, покупець є кінцевим споживачем, та вказує, що куплений відповідачем газ не є тим газом, щодо якого можуть бути застосовані норми ч. 3 ст.7 Закону N 1730-VIII, оскільки такий газ був поставлений не для виробництва теплової енергії, опалення чи водопостачання, а фактично міг бути використаний відповідачем на будь-які його потреби та цілі, що не передбачені договором.

Звертає увагу суду, що ПАТ «НАК Нафтогаз України» укладає з усіма контрагентами типові договори, умови пункту 1.2 яких завжди передбачають те, для чого саме постачається газ, і у випадку такого постачання для виробництва теплової та електричної енергії про це обовязково вказується в договорі.

Крім того, скаржник вказує, що ст.ст.1-3 Закону N 1730-VIII передбачено чітке коло осіб, які мають право на списання заборгованості та нарахувань, зокрема, визначено, що учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає в себе у тому числі списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. На даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, не сформований Кабінетом Міністрів України і відповідач до нього не включений, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог незаконною.

У додаткових поясненнях позивач посилається на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у постановах, прийнятих за наслідками перегляду у касаційному порядку судових рішень за аналогічними спорами.

У відзиві на апеляційну скаргу та доповненнях до нього відповідач заперечує доводи скаржника та вказує, що ПАТ «ДТЕК Західенерго» є ліцензіатом на виробництво теплової та електричної енергії. Згідно із звітом з використання палива, поданого до НКРЕ за формою 1-НКРЕ, ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі підрозділу Добротвірської ТЕС у грудні 2014 року використало весь поставлений позивачем газ в обсязі 681,591 тис. куб. м (0,682 млн куб. м) для виробництва електричної та теплової енергії. Зазначає, що Законом N 1730-VIII встановлений критерій для визначення заборгованості, на яку не нараховується неустойка, 3% річних та інфляційні це заборгованість виключно за природний газ, що був використаний для теплової чи електричної енергії, тобто принципове значення має мета фактичного використання природного газу, а не з якою метою він був закуплений. Відповідач вважає, що не підлягає внесенню до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки він не має кредиторської заборгованості за газ, яка законом визначена як основна заборгованість.

08.06.2017 відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі-Мінрегіон) як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та про витребування у ПАТ «Київенерго» належним чином засвідчені копії листа ПАТ «Київенерго» №42АУ/92ПЗ/974 від 16.03.2017 та листа Мінрегіону №8/10-630-17 від 17.03.2017. Клопотання обгрунтовані тим, що відповідно до п. 4 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі- Порядок) Мінрегіон здійснює формування та ведення такого реєстру. В листі №8/10-630-17 від 17.03.2017, адресованому ПАТ «Київенерго» , Мінрегіон вказав, що нараховані на погашену заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Законом N 1730-VIII неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню на підставі ст. 7 цього Закону, яка є нормою прямої дії, при цьому її виконання не потребує включення підприємства до реєстру.

В додаткових поясненнях (б/н від 09.06.2017, вх. №01-04/3924/17 від 13.06.2017) скаржник зазначив, що на виконання Закону N 1730-VIII Мінрегіоном затверджено реєстр теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. За даними цього реєстру відповідач ПАТ «ДТЕК «Західенерго» у ньому відсутній.

Представник позивача в судовому засіданні 13.06.2017 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення та задоволити позов.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, підтримав подані клопотання про залучення до участі у справі Мінрегіону як третьої особи баз самостійних вимог на предмет спору та витребування належним чином засвідчених копій листів ПАТ «Київенерго» №42АУ/92ПЗ/974 від 16.03.2017 та Мінрегіону №8/10-630-17 від 17.03.2017.

Згідно із ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Відповідачем не обгрунтовано, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки Мінрегіону щодо сторін спору, відтак колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про залучення Мінрегіону до участі у справі як третьої особи. Також відхиляє клопотання про витребування названих вище листів, оскільки ці листи не стосуються сторін спору.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

17.01.2014 ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та ПАТ «ДТЕК Західенерго» (покупець) уклали договір №23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 500 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. (п. 3.3 договору).

Відповідно до п.3.4 договору акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.2 до сплати за 1000 куб.м природного газу 3 440,36грн, крім того ПДВ- 20% -688,07грн, всього з ПДВ 4128,43 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом: оплати в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.7.2 у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.11.1 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014, і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

В подальшому сторони вносили зміни до договору, якими змінювали обсяги поставленого газу та його ціну, зокрема:

- додатковою угодою №1 від 14.08.2014 встановлено, що продавець передає покупцю з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 620,000тис. куб. м, а ціна за 1000куб.м становить 5 144,48грн, крім того ПДВ -20%-1 028,82грн, всього з ПДВ 6 172,90грн;

- додатковою угодою №2 від 01.09.2014 встановлено, що продавець передає покупцю з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 734,335 тис. куб. м, а ціна за 1000куб.м становить 5 297,08грн, крім того ПДВ -20%-1059,42грн, всього з ПДВ 6 356,50грн;

- додатковою угодою №3 від 01.11.2014 встановлено, що ціна за 1000куб.м становить 5 527,60грн, крім того ПДВ -20%-1105,52грн, всього з ПДВ 6 633,12грн;

- додатковою угодою №4 від 28.11.2014 сторони встановили, що продавець передає покупцю з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 1325,907 тис. куб. м, а ціна за 1000куб.м становить 6 343,60грн, крім того ПДВ -20%-1268,72грн, всього з ПДВ 7 612,32грн.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача у серпні, вересні та грудні 2014року природний газ на загальну суму 7 739 949,76 грн, що підтверджено актами приймання передачі від 31.08.2014 на суму 1 135 411,63грн, від 30.09.2014 на суму 1 416 049,32грн, від 31.12.2014 на суму 5 188 488,81грн( а.с. 23-25).

Акти підписані представниками обох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.03.2016 у справі №914/4002/15 встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач оплатив поставлений йому у 2014 році природний газ в повному обсязі, заборгованість станом на 31.12.2015 відсутня.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що заборгованість за поставлений у грудні 2014року газ в сумі 4 628 488,81грн відповідач погасив 14.08.2015.

Згідно з розрахунком позивача, який перевірений апеляційним судом, предметом даного спору є стягнення 197 820,34грн пені за період з 19.06.2015 по 14.07.2015 та 21 303,73грн 3% річних за період з 15.07.2015 по 13.08.2015, які нараховані на заборгованість в сумі 4 628 488,81грн за поставлений газ у грудні 2014року.

Пеня і 3% річних, заявлені до стягнення у даній справі, не були предметом спору у справі №914/4002/15.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору купівлі-продажу №23/170114-ПТ-ПР від 17.01.2014 передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Отже, переданий відповідачу у грудні 2014 року природний газ на суму 5 188 488,81грн відповідач мав оплатити не пізніше 14.01.2015. З розрахунку позивача вбачається,що в межах встановленого строку, відповідач оплатив газ на суму 560 000,00грн, решта заборгованості в сумі 4 628 488,81грн була погашена відповідачем 14.08.2015, що свідчить про порушення строків оплати, встановлених договором №23/170114-ПТ-ПР від 17.01.2014.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в силу названих норм закону та умов п.7.2 договору позивачем правомірно нараховані пеня і 3%річних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «ДТЕК Західенерго» пені та 3% річних , місцевий господарський суд керувався нормами ч.3 ст.7 ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносіїN 1730-VIII, якою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Встановивши, що відповідач погасив заборгованість за поставлений йому природний газ до набрання чинності Законом N 1730-VIII, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на нарахування відповідачу 3% річних і пені та відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника щодо неправомірності рішення та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що за переданий у грудні 2014 року природний газ відповідач погасив заборгованість до набрання чинності ( 30.11.2016) Законом N 1730-VIII.

Поряд з тим, як визначено ч. 1 ст.1 цього Закону , процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону N 1730-VIII встановлено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з частиною 2 вказаної статті для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ«Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З аналізу положень Закону N 1730-VIII випливає, що вказаним Законом не встановлено порядку та строків списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, про які йде мова у ч.3 ст.7 Закону. Поряд з цим, у Законі відсутні норми, що передбачають автоматичне списання таких нарахувань, яке б реалізовувалось самим лише набранням чинності цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону N 1730-VIII постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі-Порядок ведення реєстру).

Згідно з пунктами 1,3 Порядку ведення реєстру він визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними. Реєстр формується з метою забезпечення збирання, накопичення, обробки, захисту, обліку та надання інформації про теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Пунктом 14 Порядку ведення реєстру передбачено, що у реєстрі зазначаються такі дані про підприємство, зокрема, обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Предметом даного спору є стягнення 197 820,34грн пені за період з 19.06.2015 по 14.07.2015 та 21 303,73грн 3% річних за період з 15.07.2015 по 13.08.2015, які нараховані на заборгованість в сумі 4 628 488,81грн за поставлений газ у грудні 2014року. Правильність визначених позивачем сум пені і 3% річних відповідач не заперечує, свого контррозрахунку він не подав.

Таким чином, з аналізу норм Закону N 1730-VIII та положень Порядку ведення реєстру випливає, що пеня та 3% річних, які є предметом даного спору, можуть бути списані за відповідною процедурою врегулювання заборгованості, однак, для їх списання відповідач повинен набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання відповідача на лист Мінрегіону №8/10-630-17 від 17.03.2017,оскільки цей лист не є нормативним актом, він адресований не відповідачу, а іншій юридичній особі. Слід зазначити, що Порядок ведення реєстру затверджений не Мінрегіоном, а постановою Кабінету Міністрів України, Мінрегіон згідно з п.6 цього Порядку лише формує та веде реєстр. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що станом на даний час відповідач не звертався до Мінрегіону щодо включення його до реєстру, відтак він до реєстру не включений.

Водночас, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що газ, який за умовами п.1.2 договору №23/170114-ПТ-ПР переданий відповідачу для використання виключно для власних потреб, не є тим газом, щодо якого можуть бути застосовані норми ч. 3 ст.7 Закону N 1730-VIII, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з п.2.2 статуту ПАТ «ДТЕК Західенерго» основними видами діяльності товариства є виробництво електричної та теплової енергії, а предметом діяльності товариства є , зокрема, постачання електричної та теплової енергії. У відповідача наявні відповідні ліцензії на виробництво електричної та теплової енергії. Згідно із звітом з використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії за грудень 2014 року, поданого до НКРЕ за формою 1-НКРЕ, ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі виробничого підрозділу Добротвірської ТЕС використало весь газ, поставлений позивачем у грудні 2014 року в обсязі 681,591 тис. куб. м (0,682 млн куб. м), для виробництва електричної та теплової енергії( а.с 36-73,107).

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що внаслідок неправильного застосування норм Закону N 1730-VIII при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Отже, рішення суду першої інстанції належить скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Судовий збір, сплачений позивачем за подання позову та апеляційної скарги, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 у справі №914/123/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», ідент. код 23269555, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ідент. код 20077720, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 - 197 820,34грн пені, 21 303,73грн 3% річних та 3 286,86грн судового збору.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», ідент. код 23269555, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ідент. код 20077720, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 - 3 615,55грн на відшкодування судового збору, сплаченого при апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко