ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.06.2017 Справа № 905/850/17

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк

про: стягнення заборгованості у розмірі 386060,40 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю №19-12/16-37 від 19.12.2017р.;

від відповідача: не зявився.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 386060,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору фінансового лізингу №LC5417-06/11 від 02.08.2011р., рахунків фактури: №LC5417-06/11/49-079 від 01.12.2015р., №LC5417-06/11/-081 від 04.01.2016р., №LC5417-06/11/51-083 від 01.02.2016р., №LC5417-06/11/52-085 від 01.03.2016р., №LC5417-06/11/53-087 від 01.04.2016р., №LC5417-06/11/54-089 від 04.05.2016р., №LC5417-06/11/55-091 від 01.06.2016р., №LC5417-06/11/56-093 від 01.07.2016р., №LC5417-06/11/57-095 від 01.08.2016р., №LC5417-06/11/58-097 від 01.09.2016р., №LC5417-06/11/59-099 від 03.10.2016р., №LC5417-06/11/60-101 від 01.11.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні позові вимоги підтримали у повному обсязі. Через канцелярію суду надав заяву від 09.06.2017р., в якій просить долучити до матеріалів справи додаткові документи. Також, надав заперечення на відзив на позовну заяву від 09.06.2017р. Також, у судовому засіданні надав для огляду оригінали документів.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. 22.05.2017р. через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву від 22.05.2017р., в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №5648 від 30.12.2015р. та на ст. 607 ГК України.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

02.08.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (надалі Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДПА» (надалі Лізингоодержувач) був укладений Договір фінансового лізингу №LC5417-06/11 (надалі Договір), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, Лізингодавець на підставі Договору поставки товару (надалі Договір поставки товару) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах лізингу на умовах фінансового лізингу, без надання з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток №2 до Договору) (надалі Предмет лізингу), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах Договору (п.1.1. Договору).

Умовами п.8.1. Договору, він набуває чинності з дня його підписання обома Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх обовязків за Договором.

За умов п.2.1. визначено, що вартість Предмета лізингу на момент підписання Договору становить 987890,40 грн. (в тому числі 20% ПДВ) і підлягає остаточному визначенню після передачі Предмета лізингу Лізингоодержувачу та здійснення всіх розрахунків за Договором поставки товару.

Згідно п.4.1. Договору, Лізингоодержувач за Договором сплачує відсотки за фінансування придбання Предмета лізингу та на поточні лізингові платежі.

Умовами п.4.2. Договору, Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання Предмета лізингу за періоди: з моменту виникнення заборгованості до настання першого періоду лізингу за ставкою LIBOR 3М плюс 8% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п.3.1. Договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за Курсом продажу (Розділ 1 «Визначення» Загальних умов Додатку 4 до Договору), крім того ПДВ.

Відповідно п.4.3. Договору, визначено, що Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості Предмета лізингу та комісії Лізингодавця.

Згідно п.4.4. Договору, розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п.4.2. Договору, від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку (Додаток №1 до Договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за Курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту.

Комісія Лізингодавця розрахована у гривнях, не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки «D» Графіку (Додаток №1 до Договору).

Умовами п.4.5. Договору, перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється Лізингодавцем за Курсом розрахунку платежів плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку, та комісія АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» з купівлі валюти, офіційного сайту Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет: http://www.rla.com.ua.

За умов п.4.6. Договору, оплата всіх платежів здійснюється в національній валюті України гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця.

Відповідно п.4.8. Договору, всі додаткові послуги, визначені в Загальних умовах (Додаток №4 до Договору), а також ті, які не визначені цим Договором та необхідність в яких може виникнути у Лізингоодержувача, оплачуються Лізингоодержувачем окремо за тарифами Лізингодавця, розміщеними на офіційному сайті Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет: http://www.rla.com.ua.

Згідно з Загальними умовами фінансового лізингу (надалі Додаток №4 до Договору), Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі у новій редакції електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного звязку. При чому, у разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобовязаний звернутися до Лізингодавця та отримати свій рахунок самостійно.

За умов п.5.3., п.5.4. Загальних умов, Лізингоодержувач зобовязаний оплатити рахунок до 10 числа поточного місяця.

Відповідно до п.6.1. Загальних умов, Лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити суму лізингових платежів.

Згідно п.6.1.1. Загальних умов, у випадку зміни встановленого на день укладання Договору розміру ставки EURIBOR на період 3 місяці (якщо в п.1.7. Договору Сторони обрали валюту Євро) або розміру ставки USD LIBOR на період 3 місяці (якщо в п.1.7. Договору Сторони обрали валюту Долари США) розмір комісії змінюється відповідно за кожний з періодів лізингу починаючи з такого чергового періоду лізингу. При цьому для визначення LIBOR на період 3 місяці застосовується календарний квартал.

У випадку зміни чинного законодавства щодо лізингової діяльності Лізингодавця, системи оподаткування, розміру податків, зборів, обовязкових платежів, повязаних з Предметом лізингу та/або виконанням Лізингодавцем своїх обовязків за Договором (п.6.1.2. Загальних умов).

Умовами п.6.1.3. Загальних умов, у разі перевищення розміру комісії Лізингодавця за Договором над подвійною обліковою ставкою НБУ, встановленою на день нарахування такої комісії за період, який минув з дня нарахування попереднього лізингового платежу за Договором, розраховану від вартості Предмета лізингу, комісія у складі лізингового платежу підлягає збільшенню на суму, яка дорівнює розміру ПДВ за ставкою 20%, нарахованому на таке перевищення.

Згідно п.6.1.4. Загальних умов, в інших випадках, визначених Договором та додатками до нього, в тому числі в період дії Договору та повязані з ним.

Відповідно п.6.3. Загальних умов змінений за правилами п.6.1., п.6.2. Загальних умов, розмір лізингових платежів зазначається у відповідному рахунку Лізингодавця та підлягає сплаті Лізингоодержувачем у беспірному порядку.

Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств.

На виконання умов договору позивач передав у тимчасове володіння відповідачу, ТОВ «ДПА», предмет лізингу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 31.10.2011р., належним чином засвідчена копія якого міститься у матеріалах справи.

На підставі Договору №LC5417-06/11 від 02.08.2011р., Лізингодавцем виставлені Лізингоодержувачу ТОВ «ДПА», рахунки-фактури (акти виконаних робіт): №LC5417-06/11/49-079 від 01.12.2015р., №LC5417-06/11/-081 від 04.01.2016р., №LC5417-06/11/51-083 від 01.02.2016р., №LC5417-06/11/52-085 від 01.03.2016р., №LC5417-06/11/53-087 від 01.04.2016р., №LC5417-06/11/54-089 від 04.05.2016р., №LC5417-06/11/55-091 від 01.06.2016р., №LC5417-06/11/56-093 від 01.07.2016р., №LC5417-06/11/57-095 від 01.08.2016р., №LC5417-06/11/58-097 від 01.09.2016р., №LC5417-06/11/59-099 від 03.10.2016р., №LC5417-06/11/60-101 від 01.11.2016р. на загальну суму 386060,40 грн. та докази їх направлення на електронну адресу відповідачу, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, ТОВ «ДПА», свої зобов'язання за договором фінансового лізингу №LC5417-06/11 від 02.08.2011р. належним чином не виконував, лізингові платежі сплачував не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 386060,40 грн. за період з грудня 2015р. по листопад 2016р., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), за договором лізингу одна сторона передає другій стороні у користування майно на певний строк і за встановлену плату.

Як встановлено ч.2. ст. 1, п.2. ч.2. ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1. ст. 806 Цивільного кодексу України та ч.1. ст. 292 Господарського кодексу України (надалі ГК України), за користування майном на умовах фінансового лізингу лізингоодержувач має сплачувати лізингові платежі.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173 175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений позивачем та відповідачем договір є належною підставою для виникнення у відповідача грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1. ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 ЦК України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч.1. ст. 612 ЦК України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати лізингових платежів.

Відповідачем дане у порядку встановлену господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості за договором у повному обсязі не надано. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність заборгованості у заявленому позивачем розмірі станом на дату порушення провадження по справі.

Посилання відповідача у відзиві на відсутність його вини у невиконанні зобовязань зі сплати лізингових платежів до уваги судом не приймається, з огляду на наступне:

Відповідно п.7.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобовязання або невиконання своїх обовязків за цим договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.

Відповідачем надано суду копію такого сертифікату №5648 від 30.12.2015р., яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, встановлені факти актів тероризму на території м. Донецька та Донецької області Товариству з обмеженою відповідальністю «ДПА» щодо наступного зобовязання, виконання якого встановлено протягом дії договору, а саме: забезпечення належного зберігання, охорони, збереження майна, належне обслуговування та сервіс майна, надання лізингодавцю вільного доступу до майна, сплати щомісячних лізингових платежів та ін. за договором фінансового лізингу №LC5417-06/11 від 02.08.2011р., які унеможливили його виконання з зазначеного терміну; період дії форс-мажорних обставин: дата настання 14.04.2014р., дата закінчення тривають на 30.12.2015р.

Згідно з ч.1. ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.2. ст. 218 ГК України, суб'єкт господарювання несе відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За змістом ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Відповідно до пункту 2 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Отже, законодавець визначає, що при настанні обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, сторони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором. При цьому, такі обставини повинні відповідати наступним критеріям: 1) ця обставина має бути надзвичайною і невідворотною обставиною за даних умов здійснення господарської діяльності, тобто попри те, що факт її настання можливо припустити, час, місце, тривалість, наслідки такої обставини передбачити неможливо; 2) ця обставина повинна знаходитися поза контролем сторони і не бути пов'язаною з її діями; 3) сторона не могла своїми розумними діями запобігти або здолати цю перешкоду; 4) має бути присутнім причинно-наслідковий зв'язок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобов'язання за договором; 5) факт настання такої обставини має бути засвідчений визначеною сторонами компетентною організацією.

Нормами чинного законодавства не передбачено, що обставини непереборної сили (форс-мажору) є підставою для припинення (призупинення) виконання зобов'язань по договору. Водночас, відповідно до ч.4. ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Отже, сторони на диспозитивних підставах можуть визначити в договорі, що у випадку настання форс-мажорних обставин зобов'язання призупиняється на строк їх дії або взагалі сторона звільняється від подальшого виконання зобов'язань.

Однак, договором фінансового лізингу №LC5417-06/11 від 02.08.2011р. не передбачено, що обставини непереборної сили (форс-мажору) є підставою для припинення (призупинення) виконання зобов'язань по договору, крім цього, доказів сповіщення позивача протягом 48 годин з моменту настання обставин непереборної сили (невиконання п.7.2 Договору) відповідачем суду також не надано.

Згідно із ч.1. ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у ст.ст. 599 601, 604 609 ЦК України.

У зазначених правових нормах такої окремої підстави припинення зобовязання, як настання подій, які є надзвичайними і невідворотними обставинами, не передбачено. Разом з тим, оскільки виконання зобов'язання може виявитися неможливим, зокрема, у звязку з дією обставин непереборної сили, за які жодна із сторін не відповідає, то у такому випадку зобовязання може припинитися відповідно до ст. 607 ЦК України.

Однак, зважаючи на те, що грошові кошти є родовими речами і відповідно до ч.1. ст. 184 ЦК України є замінними, суд зауважує, що неможливість виконання грошового зобовязання, навіть внаслідок непереборної сили, не може бути підставою для припинення такого зобовязання відповідно до ст. 607 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, у Відповідача виникло грошове зобовязання, а тому його посилання на те, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, що припиняє зобовязання і є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.6.1., п.6.2. Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Аналіз приведеного вище Регламенту, положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють лише від відповідальності за невиконання/неналежне виконання грошових зобовязань (штрафних санкцій) та його дія не поширюється на звільнення від виконання основного зобовязання.

Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем до прийняття рішення по справі №905/850/17 не надано доказів погашення заборгованості, у звязку з чим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з грудня 2015р. по листопад 2016р. у розмірі 386060,40 грн. є доведеними та підлягають задоволенню з відповідача на користь позивача.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 11, 14, 509, 526, 530, 598, 607, 610, 612, 617, 625, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 218, 292 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 386060,40 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА» (83009, м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (04073, м. Київ, просп. С. Бандери, 9, корп. 5; ) заборгованість у розмірі 386060,40 грн., судовій збір у розмірі 5790,91 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99