ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа № 917/540/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

До Публічного акціонерного товариства «Пласт»

про стягнення 582908,20 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

За участю представників:

Позивача ОСОБА_1

Відповідача не зявився

Обставини справи:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.04.2017 року порушено провадження у справі №917/540/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення 582908,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.05.2017 року справу №917/540/17 скеровано до Господарського суду Київської області за встановленою підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2017 року суддю А.Ю.Кошика визначено для розгляду справи №917/540/17.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.05.2017 року справу №917/540/17 прийнято до провадження судді та призначено до розгляду на 08.06.2017 року.

В судовому засіданні 08.06.2017 року позивач позовні вимоги підтримав та надав заперечення на відзив відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 08.06.2017 року не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами з врахуванням поданого у справі відзиву.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин, Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (позивач, Виконавець) уклало 01.10.2016 року з Публічним акціонерним товариством «Пласт» (відповідач, Замовник) Договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № НОМЕР_1 (надалі - Договір), за яким зобовязалося зберігати в підземному сховищі газу (далі - ПСГ) природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому відповідачем, та повернути відповідачу газ у кількості, визначеній у Договорі, а відповідач зобовязався оплатити послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору природного газу) у встановлені Договором строки.

Відповідно до п.2.12 Договору обсяг газу, що передається Сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ у відповідному місяці оформляється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються Сторонами та скріплюються печатками Сторін до 15-го числа місяця, наступного за звітним. В актах приймання-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, закачаний або відібраний в/із ПСГ.

Акти приймання-передачі газу є підставою для проведення розрахунків із Виконавцем.

Факт надання позивачем послуг із закачування та зберігання природного газу відповідачу по Договору в період 2016-2017 років підтверджується належно оформленими актами приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ, а саме:

Актом прийому-передачі природного газу в ПСГ № 409/01-16 від 31.11.2016 року;

Актом прийому-передачі природного газу в ПСГ№ 353/03-16 від 30.11.2016 року;

Актом прийому - передачі природного газу в ПСГ№ 446/01-16 від 30.11.2016 року;

Актом прийому - передачі природного газу в ПСГ № 413/03-16 від 31.12.2016 року;

Актом прийому - передачі природного газу в ПСГ №47/03-17 від 31.01.2017 року.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що замовник зобовязується до 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем закачування газу оплатити Виконавцю послуги із закачування газу в ПСГ та його зберігання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця.

Вартість послуг із закачування газу в ПСГ та частина вартості послуг з його зберігання були визначені на підставі тарифу на закачування газу, зазначеного в п.3.1 Договору, 50% тарифу на зберігання газу, зазначеного в п.3.2 Договору, та обсягу закачаного газу в ПСГ, зазначеного в акті займання-передачі газу за звітний місяць закачування газу (пункт 2.12 Договору), за відповідною формулою, в якій враховано: 8 299,547 тис.куб.м (Vобсяг закачаного газу в ПСГ, тис.куб.м.) х (32,90 (тариф на закачування газу в ПСГ) + 46,20/2 (тариф на зберігання газу в ПСГ) х 1,2 (ПДВ), що складає 557 729,54 грн.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав грошове зобовязання по оплаті послуг із закачування газу в ПСГ та зберігання газу в ПСГ за Договором, не оплатив вартості послуг у сезоні зберігання 2016-2017 років згідно з п. 4.1. Договору.

У звязку з чим, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість по оплаті наданих позивачем послуг із закачування та зберігання природного газу у сезоні зберігання 2016-2017 років за Договором в сумі 557 729,54 грн.

Також, у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати наданих послуг, позивач просить на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 2 140,68 грн. 3 % річних та 3 058,27 грн. інфляційних від простроченої суми. Крім того, на підставі п. 5.2. Договору позивач просить стягнути з відповідача 19 979,71 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому факт отримання від позивача послуг визнав, однак проти позову заперечував у звязку з відсутністю можливості оплатити надані послуги з незалежних від нього обставин. Зокрема, вважає форс-мажорними обставинами накладення арешту на природний газ ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва від 15.11.2016 року. Також зазначив, що на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 19.01.2017 року Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції 26.01.2017 року відкрито виконавче провадження № 53272521 та винесено постанову про арешт коштів боржника на всіх рахунках. У звязку з чим, відповідач зазначає, що не мав можливості реалізувати вуглеводневу сировину та за рахунок відповідних коштів оплатити заборгованість.

Однак, суд не приймає наведені заперечення боржника, оскільки накладення арешту на майно та кошти боржника, як за ухвалою слідчого судді, так і за постановою державного виконавця, свідчить про наявність спорів боржника щодо невиконаних (порушених) зобовязань перед іншими контрагентами. Безпідставність накладення арешту на кошти та майно боржника є підставою для скасування відповідних арештів, тому існування чинних арештів свідчить про порушення боржником інших зобовязань.

Наведені обставини не є обставинами непереборної сили, оскільки виникли внаслідок неправомірних дій (порушення інших зобовязань) боржника. Відповідні обставини не звільняють боржника від зобовязань щодо виконання умов Договору і оплати заборгованості за фактично надані послуги. Відсутність достатніх коштів також не звільніє від відповідальності за невиконання зобовязання у відповідності до погоджених сторонами умов.

Як визначено ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, складські квитанції є належним підтвердженням факту передачі відповідачем на зберігання позивачу наведеного в позові майна.

Акти надання послуг є первинними документами, які фіксують та підтверджують господарські операції.

Таким чином, відповідач, підписуючи Акти приймання-передачі надання послуг, підтвердив факт належного виконання позивачем послуг зі зберігання та погоджувався з вартістю послуг, наданих позивачем (Виконавцем).

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено, що відповідачем не оплачені послуги зберігання за Договором на суму 557 729,54 грн., що відповідачем не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до пункту 5.2. Договору відповідач має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня нарахована на заявлену суму боргу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Інфляційні та 3% річних нараховані в залежності від періодів існування заборгованості по кожному Акту, їх нарахування відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 2 140,68 грн. 3 % річни, 3 058,27 грн. інфляційних та 19 979,71 грн. пені правомірні і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Пласт» (08800, Київська обл., Миронівський р-н, м. Миронівка, вул. Леніна, 48, код 25168700) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021 м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) 557 729,54 грн. основного боргу, 19 979,71 грн. пені, 3 058,27 грн. інфляційних, 2 140,68грн. 3 % річних та 8743,62 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 20.06.2017 р.