ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017р. Справа № 914/711/17

За позовом: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Трускавець, Львівська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м. Львів

про стягнення 4 730 грн. 71 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Волошин О.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник (довіреність б/н від 27.02.2017 р.),

від відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність №521/16 від 29.09.2016 р.)

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Трускавець, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Бориславського відділення Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», с. Борислав, Львівська область про стягнення 4 730 грн. 71 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд (суддя Сухович Ю.О.) визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 13.04.2017 р. призначив розгляд справи на 24.04..2017 р.

У звязку з перебуванням судді Сухович Ю.О. у відпустці по вагітності та пологах, відповідно до розпорядження №326 від 21.04.2017 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи (протокол від 21.04.2017 р.), згідно якого справу передано для розгляду судді Мазовіті А.Б.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.04.2016 р. позивач перерахував відповідачу 4 730 грн. 71 коп. страхової виплати для зарахування на картковий рахунок фізичної особи ОСОБА_4 Однак, 11.04.2016 р. позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 помер 02.03.2016 р. Внаслідок цього, 11.04.2016 р. відділенням Фонду винесено постанову про припинення страхової виплати ОСОБА_4 та направлено відповідачу листи з вимогою повернути зайво перераховані кошти страхових виплат в розмірі 4 730 грн. 71 коп. на рахунок позивача. У відповідь відповідач зазначив, що у банку відсутні встановлені законодавством України правові підстави для списання з рахунку клієнта коштів, зарахованих на його рахунок після смерті. Позивач посилається на ст. 1219 ЦК України та стверджує, що спірна сума в розмірі 4 730 грн. 71 коп. не може входити до складу спадщини, оскільки є страховою виплатою, нерозривно повязаною з спадкодавцем. Таким чином, просив суд зобовязати відповідача повернути зайво перераховані кошти в розмірі 4 730 грн. 71 коп. на рахунок позивача.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що умовами договору не передбачено обовязку банку по перерахуванню зарахованих після смерті одержувачів на їх рахунки виплат, передбачених чинним законодавством. Банк не є набувачем спірних страхових коштів, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку клієнта. Відповідно банк не має права на суму коштів, що знаходяться на рахунку фізичної особи, а обовязок банку здійснити дії щодо особового рахунку клієнта ( в тому числі списати кошти з особового рахунку клієнта) виникає лише у визначених законодавством випадках.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Згідно інформації, відображеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (www.usr.minjust.gov.ua), відокремленими підрозділами Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» є Київська, Одеська, Львівська, Дніпропетровська та Харківська обласні дирекції.

Відповідно до п. 1.4. Положення про Львівську обласну дирекцію Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (нова редакція), затвердженого рішенням спостережної ради ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» (протокол №СР-3/12 від 31.03.2017 р.), дирекція має право у встановленому законодавством України порядку провадити від імені банку претензійну та позовну роботу, здійснювати повноваження сторони (позивача, відповідача) або третьої особи при розгляді справ у судах (господарських, адміністративних, загальної юрисдикції та третейських).

У п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що у разі коли позов подано за місцем знаходження відокремленого підрозділу юридичної особи і судом зясовано відсутність у такого підрозділу повноважень щодо представництва юридичної особи, справа згідно з частиною першою статті 17 ГПК підлягає передачі за відповідною територіальною підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи. А якщо в межах територіальної підсудності даного господарського суду знаходиться інший відокремлений підрозділ юридичної особи, уповноважений представляти останнього в господарському суді, то суд залучає такий підрозділ до участі у справі на підставі та в порядку, передбаченому частиною першою статті 24 ГПК.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність заміни відповідача - Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Бориславського відділення Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», с. Борислав, Львівська область на належного відповідача - Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м. Львів.

Представник позивача в судовому засіданні погодився із здійсненням вказаної заміни.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Трускавець Львівської області №1305/117/117/4 від 02.10.2012 р. ОСОБА_4 було призначено безстроково щомісячні страхові виплати у звязку із ушкодженням здоровя.

22.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» в особі Бориславського відділення Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (банк) та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Трускавець (клієнт) було укладено договір про виплату соціальної допомоги №325570/290927619.

За цим договором, з метою виплати соціальної допомоги на рахунки одержувачів, клієнт (позивач) зобовязувався забезпечити переказ грошових коштів на транзитний рахунок банку, а банк (відповідач) зобовязувався забезпечити зарахування цих коштів на рахунки одержувачів в банку в порядку та на умовах, визначених договором.

На виконання договору №325570/290927619 від 22.08.2016 р. позивачем 07.04.2016 р. згідно платіжних доручень №196 від 06.06.2016 р. та №197 від 06.06.2016 р. було перераховано відповідачу кошти в сумі 30 744 грн. 24 коп. для зарахування фізичним особам згідно списку як щомісячної страхової виплати за березень 2016 р., в тому числі ОСОБА_4 4 730 грн. 71 коп.

07.04.2016 р. відповідач зарахував 4 730 грн. 71 коп. на картковий рахунок №, який був відкритий ОСОБА_4, що підтверджується історією по картковому рахунку від 04.05.2017 р.

Як ствердив позивач, 11.04.2016 р. йому стало відомо, що 02.03.2016 р. ОСОБА_4 помер, у звязку із чим позивачем 11.04.2016 р. прийнято постанову №1305/117/117/16 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_4 з 03.03.2016 р.

Листами за вих. №45/08-12 від 11.04.2016 р. та вих. №90/08-12 від 31.05.2016 р. позивач звертався до відповідача з проханням повернути помилково перераховані кошті в сумі 4 730 грн. 71 коп. у звязку із смертю 02.03.2016 р. одержувача ОСОБА_4.

Відповідач листами за вих. №81-18-1-00/1631 від 13.04.2016 р. та №81-18-1/2445 від 30.06.2016 р. повідомив позивача, що чинним законодавством не передбачено правових підстав для списання банком коштів з рахунку клієнта, зарахованих після його смерті.

У звязку із відмовою відповідача добровільно повернути кошти, позивач звернувся до суду із позовом про зобовязання відповідача повернути зайво перераховані кошти в розмірі 4 730 грн. 71 коп. на рахунок позивача.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 40 зазначеного Закону страхові виплати провадяться щомісячно, і за бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Пунктами 1.8, 1.9 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 р. №24, також передбачено спосіб одержання потерпілими та особами, які мають на це право, сум страхових виплат шляхом їх перерахування на особові рахунки в банку.

Повернення зайво виплачених сум проводиться на підставі постанови робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, якщо потерпілі або особи, які мають на це право, не заперечують підстав і розміру відрахування.

Відносини між банком і клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч. 2 ст. 1068 ЦК України).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (забезпечує зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що списання примусове це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто примусове списання коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обовязок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача стосовно особи володільця рахунка, незалежно від його волевиявлення.

З огляду на те, що відповідач у межах договору №325570/290927619 від 22.08.2016 р., укладеного між сторонами, свої зобовязання виконав у повному обсязі; умовами зазначеного договору не передбачено обовязку банку щодо списання коштів із рахунка клієнта на вимогу фонду; банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, що є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом стосовно володільця рахунка або його спадкоємців, яке б зобовязувало банк здійснити списання коштів з особового рахунка, відсутнє, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №925/2112/13 (у ВСУ №3-80гс14) від 02.09.2014 р., №925/1302/13 (у ВСУ №3-45гс14) від 09.09.2014 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Як зазначено в п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору та в разі, якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, відмову у задоволенні позову, судовий збір до стягнення не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 14, 1066, 1071, ст.ст. 1, 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 07.06.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 12.06.2017 р.

Суддя Мазовіта А.Б.