РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017Справа №910/6993/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс"

про: визнання недійсним договору поставки товару

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мойсієнко О.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" до товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" про визнання недійсним договору поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2017 року порушено провадження у справі №910/6993/17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між позивачем та відповідачем Договір поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року має бути визнано судом недійсним, виходячи з того, що спірний договір укладено за відсутності рішення загальних зборів ТОВ «БОЕН-А» щодо погодження укладення договору, сума якого перевищує 1 000 000,00 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що дії позивача щодо приймання товару, підписання накладних та проведення часткової оплати отриманого за договором товару свідчать про наступне схвалення позивачем укладеного Договору поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року, що виключає можливість визнання такого договору недійсним.

Представником позивача подане клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю забезпечити явку у судове засідання представника позивача.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Позивачем не доведено неможливість забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника та неможливість розгляду справи без участі представника, у зв'язку з чим, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Борен-А" (покупець) укладено договір №БС-3330 поставки товару.

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю замовлений товар, (бетон, бетонні і залізобетонні вироби та конструкції, інший товар, відповідно прайс-листа постачальника далі - товар), а покупець зобов'язався своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного договору.

Згідно з п.3.1. Договору загальна сума цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних постачальника.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами (п.10.1 договору).

За період з 18.02.2016 року по 19.05.2016 року позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 1 719 024,08 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що у відповідності до п.10.8.1. Статуту ТОВ «Борен-А», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Борен-А» (протокол №3 від 21.11.2011 року) директор товариства чи особа, яка його заміщає, без попереднього письмового дозволу загальних зборів учасників товариства не має права укладати від імені товариства договори (угоди), сума яких перевищує 1 000 000 грн. Таким чином директором ТОВ «Борен-А» ОСОБА_3 підписано спірний договір з перевищенням повноважень, а відтак такий договір має бути визнано судом недійсним.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України та ст.180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ст.204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Цивільну дієздатність юридичної особи встановлено статтею 92 ЦК, згідно з частиною першою якої юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК).

Відповідно до ст.87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.8.1. Статуту ТОВ «Борен-А», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Борен-А» (далі - Статут) керівними та контрольними органами товариства є Загальні збори учасників, директор, ревізійна комісія.

Згідно з п.9.1. Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Відповідно до п.10.1. Статуту керівництво поточною діяльністю товариства і виконання рішень Загальних зборів учасників здійснюється виконавчим органом товариства - директором товариства, який обирається та відкликається загальними зборами.

Згідно з п.10.3., 10.4. Статуту директор товариства вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до компетенції загальних зборів учасників. Директор товариства без довіреності представляє інтереси товариства в органах державної влади та місцевого самоврядування, в усіх установах, підприємствах та організаціях як на території України, так і за її межами.

У відповідності до п.10.5.11. Статуту до компетенції директора товариства належить укладення, зміна і припинення від імені товариства будь-яких угод і вчинення інших юридичних дій та/або операцій, з урахуванням обмежень передбачених цим статутом та чинним законодавством України.

Згідно з п.10.8. Статуту директор товариства чи особа, яка його заміщає, без попереднього письмового дозволу Загальних зборів учасників товариства не має права укладати від імені товариства договори (угоди), одноразова сума яких перевищує 1 000 000 грн.

За змістом п.3.1. Договору загальна сума цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних постачальника, та як встановлено судом, перевищує суму в розмірі 1 000 000 грн.

Судом встановлено, що спірний договір поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року підписано від імені ТОВ «Борен-А» директором ОСОБА_3.

Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.01.2016 (дату укладення спірного правочину) директором ТОВ «Борен-А» був ОСОБА_3

Отже, оскільки директор ТОВ «Борен-А» ОСОБА_3 був уповноважений на укладення договорів та угод від імені цього товариства (в тому числі оспорюваного договору), але не дотримався вимог до порядку вчинення правочину, сума якого перевищує 1 000 000 грн, то спірний правочин вважається вчиненим ним із перевищенням обсягу повноважень на здійснення правочину.

Відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Судом встановлено, що у період з лютого 2016 року по травень 2016 року позивачем одержано від відповідача товар на виконання умов Договору поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться видаткові накладні, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін; поставка товару на виконання умов спірного договору також підтверджується товарно-транспортними накладними; позивачем здійснювалась часткова оплата поставленого згідно спірного договору товару, на підтвердження чого відповідачем до матеріалів справи долучені банківські виписки, а також сторонами спірного договору підписані та скріплені печатками акти звірки взаєморозрахунків від 02.12.2016 року та від 12.01.2017 року з посиланням на Договір поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач упродовж тривалого часу вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору.

Сама по собі відсутність у директора позивача повноважень на укладення від імені товариства спірного Договору поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року не створює підстави для визнання цього договору недійсним, оскільки за фактичними обставинами справи договір не тільки прийнято до виконання, але і значною мірою виконано. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі №922/796/15).

Враховуючи вищевикладене у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повне рішення складено: 19.06.2017.