ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р.Справа № 922/1472/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь Коротич", смт. Коротич
до Державного підприємства Дослідного господарства "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ с. Кутузівка
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 12.05.2017

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю від 10.05.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінь Коротич" з обмеженою відповідальністю звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 05.04.2017 №71, укладеного з Державним підприємством Дослідним господарством "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ на закупівлю товару.

Ухвалою суду від 11 травня 2017 року було порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 23 травня 2017 року.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 16815 від 23.05.2017) в якому проти позову заперечує.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засідання, яке розпочалося 23 травня 2017 року було оголошено перерву до 08.06.2017.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 18957 від 08.06.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

05 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь Коротич» (позивач по справі) в особі директора ОСОБА_4 уклало договір купівлі-продажу № 71 з Державним підприємством «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (відповідач по справі) в особі директора ОСОБА_5

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобовязаний поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобовязаний прийняти і сплатити за бугайців (надалі - «Товар») на умовах, викладених в даному Договорі.

Згідно п. 7.1 Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і діє до 30.04.2017, а в частині розрахунків до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань за цим Договором.

Предметом даного судового розгляду є вимоги покупця про визнання недійсним договору купівлі-продажу у зв'язку з підписанням його з боку продавця особою без належних на то повноважень.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що йому стало відомо, що строк дії контракту між Національною академією аграрних наук України та ОСОБА_5 про призначення його на посаду керівника Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Національної академії аграрних наук України» закінчився ще в листопаді 2015 року.

Позивач зазначає, що укладаючи спірний договір з його підприємством, ОСОБА_5 не мав на те повноважень, посилаючись на те, що на офіційному веб-сайту Національної аграрної академії України (http://naas.gov.ua/) 04.04.2017 було оприлюднено оголошення про проведення конкурсу на вакантну посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Отже, позивач, звертаючись до суду з даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір поставки, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

При цьому, пред'явлення позову про визнання недійсним правочину не є універсальним способом захисту прав, а застосовується з метою припинення для сторін правочину встановлених у ньому зобов'язань, проведення реституції сторін правочину, або відшкодування шкоди, заподіяної сторонам недійсного правочину.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими. Обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України, є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Досліджуючи оспорюваний договір, судом встановлено, що від імені Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (відповідач по справі) його підписав ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного кодексу України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін (ч. 5 ст. 89 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державна реєстрація базується на принципі обовязковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; обєктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Як визначено до ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 08.06.2017 року, керівником ДП "ДГ "Кутузівка" Інституту сільського господарства північного сходу НААНУ" станом на 05.04.2017 року значився ОСОБА_5.

Таким чином, оскільки реєстр містить такі відомості, то вони, відповідно до наведених вище норм законодавства, приймаються судом як достовірні, обєктивні та такі, що можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що позивач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку не довів обставини на які він посилається в позовній заяві, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.06.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1