РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017Справа № 910/14098/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт"
доПублічного акціонерного товариства "Укрпошта"
простягнення 101 350 грн 73 коп.
Представники:
від позивача: Дядюк Є.М. - представник за довіреністю
від відповідача: Левченко С.М. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт" з вимогами до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" про стягнення 121 911 грн 12 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору комісії № 851-25 від 05.02.2014 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення прийнятого на комісію та нереалізованого товару, у зв'язку з чим завдав позивачу збитків у розмірі 80 748 грн 29 коп. у вигляді вартості поставленого, але не повернутого товару, крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14098/16, розгляд справи призначено на 22.08.2016.

22.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016, у зв'язку із неявкою представника позивача та неподання витребуваних судом документів, керуючись статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 26.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 зупинено провадження у справі № 910/14098/16 до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової бухгалтерської експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи), що призначена ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/14098/16, та повернення матеріалів справи до суду.

Супровідним листом від 27.10.2016 матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

04.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 поновлено провадження у справі № 910/14098/16 для розгляду клопотання експерта, зобов'язано сторін надати документи на виконання вимог експерта та зупинено провадження у справі № 910/14098/16 до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової бухгалтерської експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи), що призначена ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/14098/16, та повернення матеріалів справи до суду.

13.02.2017 відповідно до супровідного листа № 01-37.1/260/17 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз направлено документи, надані сторонами на виконання вимог експерта.

27.04.2017 на адресу Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 17500/16-45 від 12.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2017 поновлено провадження у справі № 910/14098/16 та справу призначено до розгляду на 08.06.2017.

03.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист.

12.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення на висновок експерта, відповідно до яких позивач просить суд стягнути з відповідача 60 187 грн 91 коп. збитків у вигляді вартості поставленого, але не повернутого у строк товару, 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат.

В судове засідання 08.06.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник позивач в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданих через відділ діловодства суду пояснень, відповідно до яких просить суд стягнути з відповідача 60 187 грн 91 коп. збитків у вигляді вартості поставленого, але не повернутого у строк товару, 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат.

Подана позивачем пояснення на висновок експерта розцінюється судом як заява про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи рекомендації, викладені у пункті 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, суд приймає зменшення позовних вимог та розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 60 187 грн 91 коп. збитків у вигляді вартості поставленого, але не повернутого у строк товару, 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат.

Представник відповідача заявив клопотання про призначення повторної експертизи та заяву про здійснення правонаступництва та заміну відповідача правонаступником у справі.

Суд, розглянувши клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, вважає, що призначення експертизи у даній справі не вплине на вирішення спору, який виник між сторонами, а вирішення питань запропонованих позивачем на дослідження експерта не встановлюватимуть фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі, у зв'язку з чим, клопотання відповідача про признання експертизи задоволенню не підлягає.

Розглянувши, надану відповідачем заяву про здійснення правонаступництва та заміну відповідача правонаступником у справі, судом було її задоволено, про що винесено відповідну ухвалу.

Також, представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 08.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2014 між Публічним акціонерним товариством "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт" (комітент за договором) та Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" (комісіонер за договором) укладено договір комісії № 851-25 (далі - договір), відповідно до умов якого комісіонер за дорученням комітента за плату здійснює реалізацію господарських товарів від свого імені за рахунок комітента.

Положеннями пункту 10.1. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з пунктом 1.2. договору обов'язки комісіонера в частині реалізації товару виконують його філії (дирекції).

Найменування та ціна реалізації товару зазначені в специфікації (додаток № 1) (пункт 1.3. договору).

У пункті 1.4. договору сторони погодили, що строк реалізації товару з моменту отримання товару філіями (дирекціями) комісіонером до 30.11.2014 включно.

Відповідно до пунктів 2.6. та 2.8 договору грошові кошти комітенту перераховуються комісіонером на розрахунковий рахунок комітента по мірі реалізації товару комітента на підставі звітів комісіонера, але не менше ніж один раз на місяць, по закінченню звітного місяця. Остаточні розрахунки за реалізований товар здійснюється протягом 15 банківських після повернення філіями (дирекціями) комісіонера нереалізованого товару та підписання сторонами акту прийому-передачі нереалізованого товару.

Згідно з пунктом 5.5. договору місце передачі товару - склади філій (дирекцій) комісіонера, вказані у додатку 3 до цього договору.

Передача товару проводиться комітентом згідно з видатковими та податковими накладними на товар (пункт 5.6. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором комісії.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 статті 1021 Цивільного кодексу України встановлено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

На виконання умов договору комісії № 851-25 від 05.02.2014, позивач за період з лютого по червень 2014 року передав на комісію, а філії (дирекції) відповідача прийняли товар на загальну суму 1 205 300 грн 17 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладених товарів на комісію та встановлено висновком експерта № 17500/16-45 від 12.04.2017 за результатами проведення судово-економічної експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до актів про зарахування зустрічних однорідних вимог за період з 28.02.2014 по 30.01.2015, на підставі статті 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли взаємної згоди про припинення зобов'язань відповідача перед позивачем за договором комісії № 851-25 від 05.02.2014, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 211 495 грн 63 коп.; за даними платіжних доручень за період з квітня 2014 року по жовтень 2016 року відповідачем було сплачено позивачу за реалізовану продукцію згідно договору комісії 721 969 грн 11 коп., а також відповідно до накладних на повернення здійснено повернення отриманого на комісію товару на загальну суму 211 647 грн 52 коп.

31.07.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією № 01/2040 щодо повернення нереалізованого товару або сплати коштів згідно договору комісії № 851-25 від 05.02.2014. Листом за вих. № 122-1769 від 02.08.2015 відповідач повідомив позивача про неможливість підтвердження заборгованості за договором комісії № 851-25 від 05.02.2014, у зв'язку з відсутністю можливості отримання від Кримської, Донецької та Луганської дирекції первинних документів та інформації про залишки та реалізацію товару.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення прийнятого на комісію за договором комісії № 851-25 від 05.02.2014 та нереалізованого товару, у зв'язку з чим завдав позивачу збитків у розмірі 60 187 грн 91 коп. у вигляді вартості поставленого, але не повернутого товару, крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Пунктом 2.7 договору визначено, що впродовж 15 робочих днів, після закінчення строку реалізації товару філії (дирекції) комісіонера збирають із своїх структурних підрозділів нереалізований товар.

Положеннями пункту 11.2. договору сторони узгодили, що якщо товарне реалізовано впродовж дії договору, він підлягає поверненню комітенту.

У відповідності до пункту 5.8. договору передбачено, що вивіз нереалізованого товару здійснюється за рахунок комітента.

Відповідно до пунктів 5.9. та 11.3. договору комітент зобов'язаний протягом двох тижнів, з дня отримання повідомлення комісіонера, забрати зі складів філій (дирекцій) комісіонера за свій рахунок, або доручити комісіонеру здійснити повернення нереалізованого товару шляхом його пересилання посилками без оголошеної цінності. В цьому випадку комітент здійснює комісіонеру попередню оплату за пересилання посилок без оголошеної цінності, згідно з діючими тарифами поштового зв'язку, на підставі виставленого комісіонером рахунку-фактури.

Судом не приймається до уваги як належний та допустимий доказ направлення відповідачем повідомлення про необхідність забрати зі складу Луганської дирекції нереалізований товар, лист № 851-194 від 07.09.2016, оскільки останній було направлено позивачу вже в процесі розгляду справи в суді. Окрім того, позивачем не надано доказів виконання ним вимог пункту 2.7 договору щодо зібрання із своїх структурних підрозділів нереалізований товар.

Згідно з пунктом 8.1 договору сторони цього договору звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору, виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійні природні явища надзвичайної сили, ембарго, блокади, страйки, епідемія, епізоотія, війна тощо), якщо ці обставини вплинули на виконання цього договору.

Сторона, яка не може виконувати зобов'язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна негайна письмово повідомити іншій стороні про їх настання/припинення і досягти домовленості щодо продовження термінів виконання зобов'язань або припинення дії договору. Зазначене повідомлення повинно бути підтверджено довідкою Торгово-промислової падати чи документами інших компетентних органів, що уповноважені посвідчувати обставини непереборної сили відповідно до чинного законодавства України, та надане стороною, яка посилається на такі обставини протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту письмового інформування про такі обставини як про причину невиконання умов даного договору (пункт 8.2 договору).

Положеннями пункту 8.3 договору сторони визначили, що невиконання або неналежне виконання стороною пункту 8.2 договору позбавляє її права посилатися на дію обставин непереборної сили, як на підставу для невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань по цьому договору.

Судом також не може бути прийнятий до уваги сертифікат № 7469 (вих. № 204/05-4 від 05.04.2017) Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: акти тероризму на території Луганської області, щодо виконання Публічним акціонерним товариством "Укрпошта" зобов'язань з реалізації за дорученням Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт" товарів за договором комісії № 851-25 від 05.02.2014 на території Луганської області, оскільки відповідачем не надано суду доказів негайного письмово повідомлення позивача на настання форс-мажорні обставини.

Крім того, відповідачем, як особою яка не може виконувати зобов'язання за договором комісії № 851-25 від 05.02.2014 не вчинено будь-яких дій про повідомлення позивача про можливість виникнення обставини непереборної сили, які можуть вплинули на виконання договору, з урахуванням того, що Указом Президента України від 14.04.2016 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", що зумовило проведення терористичної операції (АТО) на сході України та з огляду на те, що розпорядженнями Кабінету Міністрів від 30.10.2014. № 1053-р, від 2.12.2015 № 1275-р. також віднесено Луганську область (м. Луганськ) до території непідконтрольній території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із статтею 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Крім того, суд зазначає, що положеннями договору комісії № 851-25 від 05.02.2014 сторонами визначено, що на філії (дирекції) комісіонера покладено обов'язки комісіонера лише в частині реалізації. Відповідно до частини 3 статті 95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами, а нормами частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Таким чином, філії (дирекції) відповідача не можуть нести відповідальність за порушення зобов'язань саме відповідачем, як зобов'язаної сторони за договором комісії № 851-25 від 05.02.2014.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позивачем доведено наявність прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 60 187 грн 91 коп., які поніс позивач у вигляді вартості переданого на комісію, але не повернутого (втраченого) товару, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 60 187 грн 91 коп. у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо зібрання нереалізованого товару та повідомлення позивача та настання форс-мажорних обставин що вплинули на виконання відповідачем зобов'язань за договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" викладено рекомендації щодо того, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 60 187 грн 91 коп. вартості переданого на комісію, але не повернутого (втраченого) товару, в якості збитків та судом встановлено в діях відповідача наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, вимоги позивача про стягнення з відповідача з відповідача 3 776 грн 37 коп. 3 % річних та 37 386 грн 46 коп. інфляційних втрат нарахованих на збитки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 22, ідентифікаційний код 21560045) на користь Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт" (67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Маяковського, будинок 57, ідентифікаційний код 00480922) збитки у розмірі 60 187 (шістдесят тисяч сто вісімдесят сім) грн 91 коп. та витрати по сплати судового збору у розмірі 1 085 (одна тисяча вісімдесят п'ять) грн 97 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.06.2017

Суддя Н.Б. Плотницька