номер провадження справи 12/49/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017 Справа № 908/619/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/619/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 4340,38 грн.

за участю представників:

від позивача - Волошин Є.В., довіреність № 011.11-29 від 08.08.2016 року

від відповідача - ОСОБА_2, договір від 16.09.2016 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 07.06.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 12.06.2017 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.05.2017 року за клопотанням представників сторін строк розгляду справи був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять календарних днів до 12.06.2017 року.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 3459,32 грн., пені в сумі 417,95 грн., трьох процентів річних в сумі 45,00 грн., інфляційних витрат в сумі 270,56 грн. за договором оренди № 246Д (2013) від 24.09.2013 року.

25.04.2017 року позивач звернувся до суду, згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача за договором оренди № 246Д (2013) від 24.09.2013 року заборгованість з орендної плати в сумі 3459,32 грн., пені в сумі 490,36 грн., трьох процентів річних в сумі 53,00 грн., інфляційних витрат в сумі 337,70 грн., завдану майнову шкоду в сумі 1452,00 грн.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (п. п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Разом з тим, із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що заявник просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 1452,00 грн., відповідно до положень статтей 224, 225 ЦК України.

Відповідно до положень пунктів 3.10, 3.11 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), визначено, що, зокрема статтею 22, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом.

Так, дослідивши подану заяву позивача в частині вимоги про стягнення з відповідача завданої майнової шкоди, суд дійшов висновку, що оскільки такі вимоги не були заявлені в позовній заяві, то фактично йдеться про подання іншого позову, який повинен відповідати вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, тому в цій частині заява не приймається судом до розгляду.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, фактично відбулося збільшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення пені, трьох процентів річних, інфляційних витрат та формування нової ціни позову, в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Таким чином, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем, з якої спір вирішується судом по суті, а саме вимоги про стягнення з відповідача:

- заборгованості з орендної плати в сумі 3459,32 грн.;

- пені в сумі 490,36 грн.;

- трьох процентів річних в сумі 53,00грн.;

- інфляційних витрат 337,70 грн.

Разом з тим 25.04.2017 року на адресу суду від позивача надійшло нормативне обґрунтуванням позовних вимог.

07.06.2017 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Безпосередньо в судовому засіданні 12.06.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.06.2017 року проти позову не заперечував.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, приймаючи до уваги доводи сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 24.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», далі Орендодавець, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі Орендар, був укладений договір оренди № 246Д(2013), далі Договір.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4 Договору, з урахуванням змін внесених до п. 1.2 Договору Додаткової угодою №1 від 08.05.2014 року, Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти у тимчасове користування за оплату майновий комплекс База відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», далі Об'єкт оренди, що належить Орендодавцю і розташований за адресою: АДРЕСА_2. Перелік майна, що становлять Об'єкт оренди, його заставна вартість вказані в Додатку 1/1 до цього Договору. Стан Об'єкту оренди на момент передачі визначається в Акті прийому-передачі.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Об'єкт оренди надається Орендарю з метою здійснення господарської діяльності Орендаря без зміни профілю Об'єкта оренди.

Умовами пунктів 3.1 та 3.3 Договору встановлено, що прийом-передачі Об'єкта оренди проводиться представниками сторін на підставі Акту прийому-передачі. Акт прийому передачі підписується та затверджується представниками сторін. З моменту оформлення Акту прийому-передачі. Об'єкт оренди вважається переданим Орендарю.

Згідно пунктів 4.1 та 4.2 Договору, термін оренди починається з моменту підписання Акта прийому-передачі та діє до 28 жовтня 2016 року. Термін оренди може бути змінений за згодою сторін. У разі додаткового збільшення/зменшення Об'єкту оренди, термін оренди відраховується/припиняється з моменту підписання Акту прийому-передачі. Внесення змін до Переліку Об'єктів оренди та розміру орендної плати оформляється шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору та Додаткової угодою №1 від 08.05.2014 року, за актами прийому-передачі від 01.11.2013 року, 16.05.2014 року Орендодавець передав Орендарю, а Орендар прийняв в оренду майно згідно переліків, зазначених у даних актах (а.с. 17-24, 33-34).

Умовами пунктів 5.1, 5.2, 5.4, 5.5 Договору, передбачено, що розмір орендної плати за використання Орендарем Об'єкта оренди складає за кожен місяць оренди 33333,00 грн. з урахуванням ПДВ. Орендна плата здійснюється в розмірі та строки згідно Календарного плану, що вказані в Додатку 2 до цього Договору. Орендна плата сплачується Орендарем незалежно від результатів його господарської діяльності з дня передачі йому Об'єкта оренди за Актом прийому-передачі і до дня його повернення Орендодавцю (включно). Закінчення строку дії Договору не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі. Розмір орендної плати може бути переглянутий за згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди. Для фіксації процесу виконання цього Договору Орендодавець щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця складає та протягом 5 робочих днів надсилає на адресу Орендаря рекомендованою кореспонденцією або передає у той же термін, уповноваженому представнику Орендаря два примірники Акту виконання робіт (наданих послуг), а Орендар зобов'язаний протягом 5 робочих днів з моменту отримання підписати його та повернути Орендодавцю один примірник або надати мотивовану відмову від підписання Акту. У разі якщо після закінчення зазначеного вище терміну від Орендаря не буде отримано підписаний та скріплений печатною Акт або письмову мотивовану відмову, Акт вважається підписаним, факт надання Орендодавцем послуг з оренди за звітний період - доведеним. Орендодавець вважається таким, що виконав належним чином свої обов'язки з відправки Актів, якщо вони направлені на адресу Орендаря рекомендованою кореспонденцією або передані уповноваженому представнику Орендаря.

Додатковою угодою № 1 від 08.05.2014 року сторони внесли зміни у пункти 5.1 та 5.2 Договору, відповідно яких розмір орендної плати за використання Орендарем Об'єкта оренди складає за кожен місяць оренди 33733,00грн. з урахуванням ПДВ. Орендна плата здійснюється в розмірі та строки згідно Календарного плану, що вказані в Додатку 2/1 до цього Договору.

Згідно підпункту 6.2.2 п. 6.2 Договору Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату та інші платежі у розмірі, порядку і в строки передбачені цим Договором.

Розділом 8 Договору сторони узгодили порядок повернення Об'єкта оренди Орендодавцю, а саме повернення Об'єкту оренди Орендодавцю здійснюється представниками сторін із складання Акту приймання-передачі (п. 8.1). Об'єкт оренди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Орендодавцем протягом десяти календарних днів з моменту закінчення терміну оренди ( п. 8.3). Акт прийому-передачі підписується та затверджується уповноваженими представниками сторін. З моменту оформлення Акту прийому-передачі, Об'єкт оренди вважається повернутим Орендодавцю (п. 8.4).

Відповідно до п. 9.2 Договору у разі порушення терміну перерахування Орендодавцю орендної плати. Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої період стягнення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Умовами п. 10.1 Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з 01.11.2013 року і діє до 28.10.2016 року.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до умов Договору, за актом прийому-передачі з 28.10.2016 року по 07.11.2016 року Орендар передав з оренди, а Орендодавець прийняв майно відповідно переліку, зазначеному у даному акті. Вказаний акт зі сторони Орендаря підписаний з зауваженнями (а.с. 36-38).

Позивачем надані відповідачу послуги з оренди на загальну суму 1186948,10 грн., що підтверджується підписаними актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) за період з листопада 2013 року по жовтень 2016 року, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 45-61, 88-153), а саме:

- № Z- від 30.11.2013 року на суму 33333,00грн.;

- № Z- від 31.12.2013 року на суму 33333,00грн.;

- № Z- від 31.01.2014 року на суму 33333,00грн.;

- № Z- від 28.02.2014 року на суму 33333,00грн.;

- № Z- від 31.03.2014 року на суму 33333,00грн.;

- № Z- від 30.04.2014 року на суму 33333,00грн.;

- № Z- від 31.05.2014 року на суму 33539,45грн.;

- № Z- від 30.06.2014 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.07.2014 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.08.2014 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.09.2014 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.10.2014 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.11.2014 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.12.2014 року на суму 28110,83грн.;

- № Z- від 31.01.2015 року на суму 28110,83грн.;

- № Z- від 28.02.2015 року на суму 28110,83грн.;

- № Z- від 26.03.2015 року на суму 23576,83грн.;

- № Z- від 31.03.2015 року на суму 5440,81грн.;

- № Z- від 30.04.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.05.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.06.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.07.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.08.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.09.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.10.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.11.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.12.2015 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.01.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 29.02.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.04.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.05.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.06.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.07.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 31.08.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 30.09.2016 року на суму 33733,00грн.;

- № Z- від 28.10.2016 року на суму 30468,52грн..

Докази у справі свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості з орендної плати в сумі 1144000,78 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 155-206).

Також, відповідно до розрахунку позивача, за відповідачем рахувався залишок сплаченої орендної плати за договором № 330Д (2010) від 01.11.2010 року в сумі 39488,00 грн., який зарахований позивачем в рахунок оплати за договором № 246Д(2013) від 24.09.2013 року. Факт зарахування позивачем в рахунок оплати за договором № 246Д(2013) від 24.09.2013 року у розмірі 39488,00 грн. визнається обома сторонами у справі. Відтак, враховуючи визнання сторонами у справі факту часткової оплати відповідачем заборгованості з орендної плати за Договором на суму 39488,00 грн., вказані обставини не підлягають доказуванню з огляду на приписи ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Таким чином з врахуванням часткової оплати заборгованість відповідача за період листопада 2013 року по жовтень 2016 року зі сплати орендної плати за Договором складає 3459,32 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за період з 21.10.2016 року по 24.04.2017 року в сумі 490,36 грн. на підставі п. 9.2 Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що у разі порушення терміну перерахування Орендодавцю орендної плати. Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої період стягнення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних в сумі 53,00 грн. та інфляційні витрати в сумі 337,70 грн. за період з 21.10.2016 року по 24.04.2017 року.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір оренди. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили орендну плату, порядок здійснення розрахунків, строк дії договору, порядок прийому-передачі майна в оренду та його повернення, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 759 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частина перша статті 759 ЦК України, як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України). Статтею 286 ГК України унормовано, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України). Орендна плата встановлюється в грошовій формі (ч. 3 ст. 286 ГК України). Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України), про що сторони диспозитивно домовилися у розділі 5 Договору, зокрема в п. 5.2 Договору, із врахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 08.05.2014 року.

Так, умовами п. 5.2 Договору, із врахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 08.05.2014 року, сторони визначили, що Орендна плата здійснюється в розмірі та строки згідно Календарного плану, що вказані в Додатку 2/1 до цього Договору. Згідно Календарного плану, строк останнього платежу з орендної плати є 20.10.2016 року.

Докази у справі свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості з орендної плати, про що свідчать банківські виписки, а саме:

- 01.07.2014 року на суму 15000,00 грн.;

- 02.07.2014 року на суму 15000,00 грн.;

- 21.07.2014 року на суму 30000,00 грн.;

- 24.07.2014 року на суму 20000,00 грн.;

- 31.07.2014 року на суму 5000,00 грн.;

- 04.08.2014 року на суму 35000,00 грн.;

- 06.08.2014 року на суму 30000,00 грн.;

- 11.08.2014 року на суму 50000,00 грн.;

- 13.08.2014 року на суму 20000,00 грн.;

- 21.08.2014 року на суму 45000,00 грн.;

- 09.09.2014 року на суму 60000,00 грн.;

- 08.10.2014 року на суму 5512,00 грн.;

- 07.11.2014 року на суму 5000,00 грн.;

- 29.12.2014 року на суму 5000,00 грн.;

- 26.03.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 27.05.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 05.06.2015 року на суму 5000,00 грн.;

- 03.07.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 07.07.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- 08.07.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 13.07.2015 року на суму 15000,00 грн.;

- 15.07.2015 року на суму 15000,00 грн.;

- 22.07.2015 року на суму 30000,00 грн.;

- 23.07.2015 року на суму 30000,00 грн.;

- 27.07.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 29.07.2015 року на суму 30000,00 грн.;

- 30.07.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 03.08.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- 05.08.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- 06.08.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- 01.09.2015 року на суму 83000,00 грн.;

- 03.09.2015 року на суму 60000,00 грн.;

- 16.10.2015 року на суму 3000,00 грн.;

- 05.11.2015 року на суму 4500,00 грн.;

- 10.11.2015 року на суму 2500,00 грн.;

- 11.12.2015 року на суму 7000,00 грн.;

- 06.01.2016 року на суму 5000,00 грн.;

- 08.02.2016 року на суму 5000,00 грн.;

- 25.05.2016 року на суму 20000,00 грн.;

- 26.05.2016 року на суму 2000,00 грн.;

- 07.06.2016 року на суму 50000,00 грн.;

- 15.06.2016 року на суму 20000,00 грн.;

- 21.06.2016 року на суму 40000,00 грн.;

- 08.07.2016 року на суму 71488,78 грн.;

- 08.08.2016 року на суму 100000,00 грн.;

- 08.09.2016 року на суму 50000,00 грн.;

- 07.10.2016 року на суму 5000,00 грн..

Також, позивачем в рахунок оплати за договором № 246Д(2013) від 24.09.2013 року зараховано залишок сплаченої відповідачем орендної плати за договором № 330Д (2010) від 01.11.2010 року в сумі 39488,00 грн.

Факт часткової оплати відповідачем заборгованості з орендної в сумі 1183488,78 грн. за Договором визнається обома сторонами.

Разом з тим, станом на 28.12.12016 року за відповідачем рахується борг в сумі 3459,32 грн. за договором оренди № 246Д (2013) від 01.11.2013 року, про що сторонами складено двосторонній акт звірки, який підписано з боку позивача та відповідача, та скріплено печатками підприємств.

Однак, докази по справі свідчать, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений договором строк в наслідок чого виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 3459,32 грн.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач довів суду факт невиконання з боку відповідача своїх зобов'язань за договором, а саме не здійснення останнім оплати за послуги з орендної в сумі 3459,32 грн. Відповідач наявність заборгованості в сумі 3459,32 грн. визнав. Втім, доказів оплати боргу станом на час розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 3459,32 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором оренди нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати орендної плати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 21.10.2016 року по 24.04.2017 року на суму 337,70 грн.

Проте, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивач здійснено розрахунок суми пені суми за період, що перевищує шість місяців, що суперечить ч. 6 ст. 232 ГК України. Так, строк останнього платежу з орендної плати є 20.10.2016 року, прострочення з оплати виникло з 21.10.2016 року, відповідно пеня нараховується за період з 21.10.2016 року по 21.04.2017 року. Відтак, з врахуванням положень ст. 232 ГК України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми «Законодавство», наступним чином:

- за період з 21.10.2016 року по 21.04.2017 року (183 дні прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від суми 3459,32 грн. пеня складає 486,25 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 486,25 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені підлягають задоволенню частково в сумі 486,25 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 53,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 337,70 грн. за період з 21.10.2016 року по 24.04.2017 року

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при їх розрахунку. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми «Законодавство» в наслідок чого сума трьох процентів річних за період з 21.10.2016 року по 24.04.2017 року від суми 3459,32 грн. складає 52,83грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати за надані послуги становить 52,83 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 52,83 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми «Законодавство», в наслідок чого сума інфляційних витрат за період з 21.10.2016 року по 24.04.2017 року від суми 3459,32 грн. складає 267,52 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати за надані послуги становить 267,52 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційних витрат підлягають задоволенню частково в сумі 267,52 грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.06.2017 року, згідно частини 2 статті 85 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181, 193, 230, 231, 232, 283, 286 ГК України, ст. ст. 599, 611, 625, 629, 638, 639, 759, 762 ЦК України, ст. ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 69123, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_36, на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, код ЄДРОПУ 00194122, заборгованість з орендної плати за договором оренди № 246Д (2013) від 24.09.2013 року в сумі 3459 (три тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 32 коп., пеню в сумі 486 (чотириста вісімдесят шість) грн. 25 коп., три процента річних в сумі 52 (п'ятдесят дві) грн. 83 коп., інфляційні витрати в сумі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 52 коп., видавши наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 69123, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_36, на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, код ЄДРОПУ 00194122, п/р № 9130 в Запорізькому РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», код банку 313399, витрати зі сплати судового збору в сумі 1572 (одна тисяча п'ятсот сімдесят дві) грн. 55 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення пені в сумі 4,11 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 0,17 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 70,18 грн. відмовити.

Повне рішення складено - 19.06.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.