ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 червня 2017 р. Справа № 902/327/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, буд. 19, м. Одеса, 65012)

до:Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство" (вул. Червона площа, буд. 1, м. Іллінці, Вінницька область, 22700)

про стягнення 111 625,00 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 за довіреністю №1682 від 27.10.2016р.;

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 09.01.2017р.;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство" 111 625,00 грн. штрафу за неправильне зазначення в залізничних накладних №42071654, 42074054, 42103200 адреси одержувача вантажу.

Ухвалою суду від 14.04.2017 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/327/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 18.05.2017року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 18.05.2017р. розгляд справи відкладено на 08.06.2017р.

06.06.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив в якому проти задоволення позову заперечує та просить суд в відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 08.06.2017 року продовжено строк вирішення спору на 15 днів та оголошено перерву до 13.06.2017 року.

08.06.2017 року від відповідача до суду надійшла заява № 503 про залучення до у часті у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮГЕКОТОП». Заява мотивована тим, що саме ТОВ «ЮГЕКОТОП» є одержувачем вантажу за залізничними накладними № 42071654, 42074054, 42103200, тому рішення з господарського спору може вплинути на їх права та обовязки.

13 червня 2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання № б/н про зменшення суми стягнення штрафу, в звязку з скрутним фінансовим станом підприємства.

На визначену судом дату зявились представники сторін.

Дослідивши заяву № 503 від 08.06.2017р. Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство", заслухавши думку представників сторін щодо неї, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до пункту 1.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Таким чином, слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується сторонами, вантаж, який направлявся згідно залізничних накладних №42071654, 42074054, 42103200, вантажоодержувачем (ТОВ «ЮГЕКОТОП») отримано і право власності на нього до ТОВ «ЮГЕКОТОП» перейшло. Відтак, вирішення спору в даній справі ніяким чином не впливає на власність ТОВ «ЮГЕКОТОП», а тому не може вплинути на права і законні інтереси останнього.

За таких обставин, в задоволенні заяви № 503 від 08.06.2017р. Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство" про залучення до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГЕКОТОП» суд відмовляє.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02.11.2016 року та 03.11.2016 року відповідачем зі станції «Сорока» Одеської залізниці було відправлено вагони № 67864207, № 67851717 та № 68700855 згідно залізничних накладних № 42071654, № 42074054 та № 42103200 з вантажем дрова «из всяких пород дерева» станція призначення «Жовтнева» Одеської залізниці, одержувач ДП «Спеціалізований морський порт » «Октябрьск» одеська область м. Ізмаїл вул. Портова 7.

06.11.2016 року після прибуття вагонів № 67864207, № 67851717 та 07.11.2016 р. вагону № 68700855 на станцію призначення «Жовтнева» Одеської залізниці дані вагони було затримано по станції призначення з причин підтвердження адреси вантажоодержувача в залізничних накладних № 42071654, № 42074054 та № 42103200 про що складено акти загальної форми № 6661 від 06.11.2016 р. та № 6697 від 07.11.2016 року.

06.11.2016 р. та 07.11.2017 р. станцією «Жовтнева» дані телеграми № 28 та № 31 на станцію відправлення «Сорока» Одеської залізниці про уточнення адреси одержувача.

На дані телеграми були отримані 06.11.2016 р. та 07.11.2017 р. відповіді про те що, вірно вважати адресу код отримувача 1100 Миколаїв а/с 170.

Станцією «Жовтнева» 06.11.2016 р. та 07.11.2017 р. було складено акти загальної форми № 26, № 27, № 28 про стягнення штрафу з ДП "Іллінецьке лісове господарство" згідно ст.. 118 та ст.. 122 Статуту залізниць України.

За накопичувальними картками № 13112368, № 13112369 та № 13112373 від 13 листопада 2016 р., працівник станції «Жовтнева» вказав розмір штрафу за неправильні данні у накладних, платником якого є відповідач, що в загальному розмірі становить 111625,00 грн. Така ж сума зазначена в зведеній таблиці довідок-розрахунків суми належних залізниці платежів, нарахованих відповідачу.

В матеріалах справи наявний договір №4/39, укладений між Одеською залізницею та ДП «Спеціальний морський порт «Октябрьск» залізниця надає / приймає, а порт приймає / надає експортні, транзитні, імпортні вантажі, що перевозяться за участю морського і залізничного транспорту, а також господарські вантажі для порту або його контрагентів. Від імені залізниці виступає станція Жовтнева.

Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень надано копію договору поставки №1201-ЛХ-1 від 12.01.16р. укладеного між ДП "Іллінецьке лісове господарство" та ТОВ "ЮГЕКОТОП", копії актів приймання - передачі №16 від 07.11.2016р. та №17 від 08.11.2016р. за якими відповідач здійснював поставку товарів залізницею до ТОВ "ЮГЕКОТОП" за адресою: 54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, буд 20/8.

Також відповідачем до відзиву на позовну заяву додано Додаткову угоду № 3 до договору поставки №1201-ЛХ-1 від 12.01.16р. в якій крім іншого внесено зміни до п. 3.4.1 Договору про доставку залізничним транспортом за реквізитами «Одержувача» - а/с 170, м. Миколаїв, 54052.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про залізничний транспорт» цей Закон визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України, регламентує його відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу; законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Відносини між сторонами виникли з приводу перевезення вантажів залізницею. Так, в силу наявних у справі накладних відповідач на користь ТОВ «Югекотоп» відправив вагони з вантажем на станцію призначення «Жовтнева» Одеської залізниці.

Підтвердженням виникнення між сторонами правовідносин перевезення підтверджується накладною, що в силу ст. 6 Статуту є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За пп. 2 п. 1 Статуту залізниць України останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Отже, перебуваючи у відносинах, повязаних з перевезенням залізницею (оформлення накладної, що є договором) сторони зобовязані дотримуватись вказаного законодавства, в тому числі Статуту залізниць України, вимоги якого становлять умови договору, оформленого у накладній.

Договір є обовязковим для виконання (ст. 629 ЦК).

Відповідно ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній (ст. 24).

Як вбачається з накладних, останні містять адреси одержувача Одеська область, м. Ізмаіл вул.. Портова, 7. Накладна оформлена 02.11.2016р. В актах загальної форми від 06.11.2016 р. та 07.11.2016 р. № 26, № 27, № 28 зазначено, що адреса одержувача, що міститься в накладних по відправці вагонів № 67864207, № 67851717 та № 68700855 є невірною. Правильною адресою, як видно з телеграми станції відправлення «Сорока» Одеської залізниці (що надана на запит станції одержання) є м. Миколаїв, а/с 170. Така ж адреса зазначена в Додатковій угоді № 3 до договору поставки №1201-ЛХ-1 від 12.01.16р.

Отже, неправильна вказівка адреси в накладній є документально підтвердженим фактом. Стаття 24 Статуту залізниць, що покладає відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноту відомостей в накладній на відправника (відповідача) є імперативною нормою. За змістом названої норми відповідальність покладається на відправника незалежно від причин допущення помилки.

Відповідно ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Дана норма свідчить про те, що акт загальної форми, що засвідчив факт допущення помилки є належним доказом. Він же є достатнім документом, на підставі якого відповідач може притягуватись до матеріальної відповідальності.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами (ст. 129 Статуту).

Правила оформлення перевізних документів (затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 червня 2011 р. за №765/19503) передбачають, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (п. 5.5.).

Таку ж норму містить і ст. 122 Статуту, де відмічено - за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Стаття 118 Статуту обумовлює, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Наведені норми свідчать про те, що встановлений судом факт допущення відповідачем помилки, при оформленні накладної є підставою до застосування штрафу, розмір якого обчислюється пятикратною провізною платою, що відповідає поданому позивачем розрахунку.

В даному контексті, судом враховується розяснення Президії ВГС України від 29 травня 2002 року № 04-5/601, п. 6.1. якого передбачає, що стаття 122 Статуту встановлює за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями.

Відповідач в клопотанні від 13.06.2016 року просить суд, зважаючи на скрутний матеріальний стан в якому опинилось державне підприємство та не заподіяння збитків позивачу максимально зменшити розмір заявленого позивачем штрафу.

З врахуванням досліджених у справі обставин, суд прийшов до висновку про зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Судом приймаються до уваги доводи відповідача про скрутний матеріальний стан державного підприємства і про те, що помилка під час заповнення накладної не призвела до витрат залізниці. Вказані обставини суд оцінює як виняткові, в звязку з чим застосовує норми ст. 233 ГК України та 83 ГПК України та зменшує розмір штрафу до розміру провізної плати в загальній сумі 22325,00 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню частково, з покладенням судових витрат на відповідача в повному розмірі, враховуючи положення постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3).

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство" (вул. Червона площа, буд. 1, м. Іллінці, Вінницька область, 22700, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ від імені якого діє регіональна філія "Одеська залізниця" (м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) 22325 (двадцять дві тисячі триста двадцять пять) грн.. 00 коп. штрафу та 1674 (одна тисяча шістсот сімдесят чотири) грн. 38 коп. судового збору.

3. У позові в частині стягнення 89300,00 грн. штрафу відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 14 червня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи