ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 910/4803/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуНаціональної академії образотворчого мистецтва і архітектури
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. (суддя: Сташків Р.Б.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 р. (судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В., Разіна Т.І.)
у справі№910/4803/16 господарського суду міста Києва
за позовомНаціональної академії образотворчого мистецтва і архітектури
доДержавного підприємства "Інститут підготовки кадрів промисловості"
простягнення заборгованості у сумі 655 908 грн. 60 коп.
за участю представників:
від позивачане з'явились
від відповідачаВаруха А.В., довіреність №104 від 11.04.2016 р.

В с т а н о в и в:

У лютому 2016 року Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Інститут підготовки кадрів промисловості" (далі - відповідач) про стягнення 753 522 грн. 38 коп. заборгованості з відшкодування витрат за надання послуг по опаленню та гарячому водопостачанню з урахуванням пені.

Вказаний позов мотивований порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо повного та своєчасного відшкодування витрат за комунальні послуги.

В процесі судового розгляду справи №910/4803/16 позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою, в якій просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги в загальному розмірі 685 015 грн. 96 коп., з яких:

- 351 918 грн. 40 коп. основного боргу за комунальні послуги;

- 190 982 грн. 82 коп. пені без інфляційних втрат за 2013-2015 р.р.;

- 113 007 грн. 38 коп. пені минулих років разом з інфляційними втратами;

- 29 107 грн. 36 коп. 3 % річних з урахуванням інфляційних втрат за 2013-2015 р.р.

Дану заяву позивача було прийнято судом першої інстанції в частині зменшення розміру заявленої до стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Розмір вимог про стягнення пені залишився не змінним порівняно з вказаним в позові.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних, то в цій частині місцевим господарським судом заяву позивача було відхилено, оскільки при поданні позову така вимога не заявлялась, а, отже, за висновками суду, по суті заявлення цієї вимоги є поданням іншого позову.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. у справі №910/4803/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 р., у частині вимог про стягнення пені без інфляційних витрат 2013-2015 років в розмірі 190 982 грн. 82 коп. та пені минулих років разом з інфляційними витратами в розмірі 113 007 грн. 38 коп. позов залишено без розгляду, а в частині основного боргу позов задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача 351 918 грн. 40 коп. заборгованості.

Підставою для прийняття попередніми судовими інстанціями вказаних рішень стало визнання судами доведеності факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами щодо повного та своєчасного відшкодування витрат по опаленню та гарячому водопостачанню.

Поряд з цим, місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог про стягнення пені, оскільки позивачем не надано розрахунку, який би дав можливість встановити їх вірний період нарахування та розмір.

Заявлене відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності попередніми судовими інстанціями відхилено в частині основного боргу, з огляду на переривання такого строку частковими оплатами та заявлення позову про стягнення боргу, який утворився у період з 18.03.2013 р. по 18.03.2016 р., в межах відповідного трирічного строку. В частині вимог про стягнення пені клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності судами відхилено, зважаючи на відсутність доказів обґрунтованості таких вимог по суті.

Не погодившись з судовими актами, прийнятими місцевим та апеляційним господарськими судами, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 р. та передати справу на новий розгляд.

Як вбачається із змісту касаційної скарги, позивач не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями саме в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення пені, оскільки вважає, що ним було надано документи та розрахунки, достатні для перевірки достовірності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.05.2017 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ємельянов А.С. (доповідач у справі), судді: Карабань В.Я., Ковтонюк Л.В., касаційну скаргу позивача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 12.06.2017 р.

У судове засідання 12.06.2017 р. з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем (утримувач) та відповідачем (споживач) були укладені договори про відшкодування витрат по опаленню та гарячому водопостачанню, на підставі яких відповідачу надавались вказані послуги від котельні позивача протягом 2013-2015 років.

Сторони погодили, що розрахунки за опалення та гаряче водопостачання проводяться, виходячи із вартості 1 м.куб. природного газу з урахуванням його транспортування по цінах (тарифах), які встановлені ВАТ "Київгаз".

Споживач зобов'язався проводити оплату щомісячно протягом трьох банківських днів після отримання від позивача розрахунку вартості послуг та їх фактичного надання.

На кошти, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають нарахуванню пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, протягом 2013 - 2015 років за вказаними договорами відповідачу було надано послуг на суму 1 534 736 грн. 59 коп., станом на 31.12.2012 р. на суму 92 566 грн. 66 коп., що разом складає 1 627 303 грн. 25 коп.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що закріплено в ст. 530 Цивільного кодексу України.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази (акти наданих послуг, банківські виписки, тощо), господарські суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що відповідачем не спростовано факту та обсягів постачання послуг опалення та гарячого водопостачання у спірний період (враховуючи 2012 рік) та часткові погашення заборгованості, у тому числі після порушення провадження у справі.

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача заборгованості в розмірі 351 918 грн. 40 коп.

При цьому, заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вказаної заборгованості попередніми судовими інстанціями відхилена, з огляду на переривання такого строку частковими оплатами та заявлення позову про стягнення боргу, який утворився в період з 18.03.2013 р. до 18.03.2016 р., в межах відповідного трирічного строку.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарських судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 351 918 грн. 40 коп. боргу.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 190 982 грн. 82 коп. пені без інфляційних втрат за 2013-2015 р.р. та 113 007 грн. 38 коп. пені минулих років разом з інфляційними втратами, судова колегія Вищого господарського суду України вбачає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 вказаного кодексу, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня (ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, що зазначено в ч. 3 ст. 549 даного кодексу.

Одночасно, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги норми чинного законодавства, зокрема, приписи ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, місцевий та апеляційний господарські суди, дослідили надані позивачем розрахунки, у зв'язку з чим прийшли до висновку, що з них не можливо встановити період нарахування заявлених до стягнення пень, як і визначити окрему суму заборгованості, яку належало сплатити у певний строк.

Вказане стало підставою для залишення даної частини позовних вимог без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, і як наслідок, призвело до відхилення заяви відповідача про застосування строку позовної давності щодо цих вимог.

В силу приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Із змісту оскаржуваних судових актів вбачається, що господарськими судами попередніх інстанцій ретельно досліджені наявні в матеріалах справи докази, в тому числі і надані позивачем розрахунку, та надали таким доказам належну правову оцінку.

Таким чином, висновки місцевого та апеляційного господарських судів щодо залишення без розгляду позову в частині стягнення 190 982 грн. 82 коп. пені без інфляційних втрат за 2013-2015 р.р. та 113 007 грн. 38 коп. пені минулих років разом з інфляційними втратами є законними та обґрунтованими.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, відхиляються судовою колегією, як такі, що зводяться виключно до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень господарського суду касаційної інстанції. Крім того, ці доводи вже були предметом розгляду апеляційного господарського суду та вмотивовано відхилені ним.

Отже, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а прийняті у справі №910/4803/16 судові рішення мають бути залишені без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. у справі №910/4803/16 залишити без змін

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

Л.В. Ковтонюк