номер провадження справи 5/61/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 Справа № 908/832/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ (69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Складська, 8)

До відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (69095, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про стягнення 115 338,07 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 25.05.2017

Від відповідача: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

18.04.2017 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ до Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України про стягнення 115 338,07 грн.

Ухвалою суду від 18.04.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/832/17, справі присвоєно номер провадження 5/61/17, розгляд якої призначено на 22.05.2017. Розгляд справи відкладався. У судовому засіданні 14.06.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Суду надано наступні пояснення: Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 у справі №908/371/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ до відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення суми, позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ суму 510245,00 грн. основного боргу за договором поставки № 15-04/13 від 15.04.2013, суму 39899,54 грн. - 3% річних, суму 410422,18 грн. інфляційних втрат, суму 14408,51 грн. судового збору. Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 у справі №908/190/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ до відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення суми, позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ 232 050,00 грн. основного боргу, 14 856,52 грн. 3% річних, 185289,81 грн., витрати по сплати судового збору в розмірі 6 482,30 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 04.04.2016 по 27.12.2016 у розмірі 19 197,32 грн. та інфляційні втрати за період з квітень 2016 по листопад 2016 у розмірі 96 140,75 грн., які нараховані у звязку із несвоєчасним виконанням рішень суду від 09.03.2016 № 908/190/16 та від 04.04.2016 № 908/371/16. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. 22.05.2017 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив від 19.05.2017 за вих. №13/599 на позову заяву, у якому зазначено, що згідно з розрахунку заборгованості наданого позивачем у позовній заяві сума боргу на яку нараховуються інфляційні втрати та 3% річних становить 974 975,23 грн. за рішенням суду від 04.04.2016 №908/371/16 та 438 678,63 грн. за рішенням суду від 09.03.2016 № 908/190/16. Однак, згідно рішень суду розмір основного боргу становив 510 245,00 грн. та 232 050,00 грн. відповідно і саме на ці суми мають здійснюватись вказані нарахування. Також, позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Таким чином, наданий позивачем розрахунок не відповідає чинному законодавству. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Також, 22.05.2017 до суду від відповідача надійшло клопотання від 19.05.2017 за вих. №13/600 про розгляд справи без участі представника відповідача. Клопотання судом задоволено.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у господарських засіданнях. Оскільки зміст норми не передбачає обовязку сторін брати участь в судових засіданнях, незявлення повноважних представників сторін в судові засідання є реалізацією процесуального права сторони.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши документи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 у справі №908/371/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ до відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення суми, позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ суму 510245,00 грн. основного боргу за договором поставки № 15-04/13 від 15.04.2013, суму 39899,54 грн. - 3% річних, суму 410422,18 грн. інфляційних втрат, суму 14408,51 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили.

Вказаним рішенням суду встановлено наступне:

«15.04.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ (постачальник за договором, позивач у справі) та Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (замовник за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки № 15-04/13, за умовами якого постачальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, здійснювати на замовлення замовника в 2013 році поставку товару лакофарбової продукції (асортимент, перелік та якість якого визначається згідно з додатку до договору), а замовник зобовязався прийняти й оплатити такий товар та послуги по його доставці (п. 1.1). Загальна вартість товару, що передбачається для постачання орієнтовно становить 9000000,00 грн., в т.ч. ПДВ (п. 1.2).

Між сторонами до договору були підписані специфікації: № 1 від 16.04.2013 р. на суму 189405,00 грн., № 2 від 24.04.2013 р. на суму 434760,00 грн., № 3 від 17.05.2013 р. на суму 325485,00 грн. У специфікаціях визначено найменування товару (лакофарбова продукція), одиниця виміру, кількість, ціна з ПДВ за одиницю товару, сума з ПДВ, зазначено загальну вартість товару, що підлягає постачанню згідно з специфікації, суму ПДВ. Також у п. 4 специфікацій визначено, що доставка по місту є безкоштовною.

У підтвердження факту виконання своїх зобовязань за договором ТОВ Промснабресурс ХХІ надані видаткові накладні: № ПС-0000063 від 23.04.2013 р. на суму 189405,00 грн., № ПС-0000066 від 30.04.2013 р. на суму 434760,00 грн., № ПС-0000077 від 17.05.2013 р. на суму 325485,00 грн.

Відповідно до позовної заяви, відповідачем повністю здійснено оплату по специфікації № 1 від 16.04.2013 р. на суму 189405,00 грн., відповідно до якої відповідачем отримано товар за видатковою накладною № ПС-0000063 від 23.04.2013 р.

Відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий товар по видатковій накладній № ПС-0000077 від 17.05.2013 р. на суму 325485,00 грн. (специфікація № 3 від 17.05.2013 р.), оплата затовар по видатковій накладній № ПС-0000066 від 30.04.2013 р. на суму 434760,00 грн. (специфікація № 2 від 24.04.2013 р.) відповідачем не здійснювалася.

Позивач вручив відповідачу письмову вимогу вих. № 03/05-08 від 05.08.2015 р., відповідно до якої вимагав у строк до 10.08.2015 р. сплатити на зазначений рахунок заборгованість по договору поставки № 15-04/13 від 13.04.2013 р. у сумі 510245 грн. Вимога, згідно зі штампом вхідної кореспонденції відповідача, отримана останнім 05.08.2015 р.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження в даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за умовами договору поставки № 15-04/13 від 15.04.2013 р. був поставлений відповідачу товар (лакофарбова продукція) згідно з видатковими накладними № ПС-0000066 від 30.04.2013 р. на суму 434760,00 грн., № ПС-0000077 від 17.05.2013 р. на суму 325485,00 грн. У даних видаткових накладних міститься зазначення, що оплата здійснюється тільки по договору № 15-04/13 від 15.04.2013 р., та вказано рахунок-фактура.

Видаткова накладна № ПС-0000066 від 30.04.2013 р. у графі отримал(а) містить підпис із зазначенням прізвища ОСОБА_2 за дов. № 485 від 29.04.13. У матеріалах справи мається копія довіреності № 485 від 29.04.2013 р., видана відповідачем ОСОБА_2 на отримання цінностей.

Видаткова накладна № ПС-0000077 від 17.05.2013 р. у графі отримал(а) містить підпис із зазначенням прізвища ОСОБА_3 за дов. № 504 від 17.05.13. У матеріалах справи мається копія довіреності № 504 від 17.05.2013 р., видана відповідачем ОСОБА_4 на отримання цінностей.

Довіреності підписані керівником та головним бухгалтером підприємства-відповідача, підписи яких скріплені круглою печаткою. У довіреностях зазначено, що вони видаються на отримання цінностей від ТОВ Промснабресурс ХХІ.

Доставка товару відповідачу (пункт розвантаження: м. Запоріжжя, вул. Горна, 1) підтверджується товарно-транспортними накладними від 30.04.2013 р., від 17.05.2013 р. У зазначених накладних зазначено реквізити видаткових накладних: № ПС-0000066, № ПС-0000077, відповідно, суму, назву продукції, одиницю виміру, кількість, ціну тощо. У накладних містяться підписи осіб за довіреностями №№ 485, 504, підписи яких скріплені прямокутними штампами підприємства-відповідача.

Відповідач поставку товару заперечив, та зазначив, що товарно-транспортні накладні та довіреності №№ 485, 504 не можуть бути належними доказами отримання товару, оскільки видаткові накладні, які покладені в підставу позову, підписані не уповноваженими на те особами.

… Таким чином, суд вважає встановленим факт поставки (передачі) позивачем відповідачу товарів за умовами договору поставки № 15-04/13 від 15.04.2013 р. згідно з видатковими накладними №№ ПС-0000066, ПС-0000077.

Як вбачається з банківських виписок, долучених позивачем до матеріалів справи, оплата за товар була здійснена відповідачем частково, а саме: 27.08.2013 р. було сплачено суму 100000,00 грн., 10.02.2014 р. сплачено 90000,00 грн., 26.12.2014 р. сплачено суму 60000,00 грн. Відповідно до позовної заяви, зазначена оплата була здійснена відповідачем за товар, поставлений за видатковою накладною № ПС-0000077. Оплата за товар, поставлений за видатковою накладною № ПС-0000066, відповідачем не здійснювалася. Загальна сума заборгованості за отриманий товар становить суму 510245,00 грн.

Задовольняючи позов у частині стягнення основної суми боргу, суд бере до уваги, що факт поставки підтверджується підписаними двома сторонами видатковими та товарно-транспортними накладними, оригінали яких оглядалися судом у судовому засіданні. Відповідач укладення договору поставки № 15-04/13 не заперечив, отримання товару за видатковими накладними, які покладено в підставу позову, не спростував. Відповідачем здійснено часткову оплату суми поставки за специфікацією № 3 від 17.05.2013 р. (видаткова накладна № ПС-0000077), а також повністю оплачено суму поставки за специфікацією № 1 від 16.04.2013 р. (видаткова накладна № ПС-0000063; банківські виписки містяться в матеріалах справи). У призначенні платежу мається посилання на рахункифактури, які повністю співпадають із номерами та датами рахунківфактур, вказаних у видаткових накладних.

Позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 510245,00 грн. є обґрунтованою, доведеною, основаною на законі.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 39983,31 грн. 3% річних, нарахованих за період із 31.07.2013 р. по 05.02.2016 р. включно, та суми 413061,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період із серпня 2013 р. по грудень 2015 р. включно.

… Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, зокрема, в частині визначення кількості днів прострочення та кількості днів у році. Здійснивши за допомогою інформаційної системи Законодавство перерахунок 3% річних по поставці по специфікації № 3, судом встановлено, що сума 3% річних у межах заявленого позивачем періоду (починаючи з 13.08.2013 р.) становить 7028,05 грн.(у тому числі за період 13.08.2013 р. -26.08.2013 р. на суму боргу 325485 грн. 374,53 грн.3% річних).

Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується загальна сума 39899,54 грн. 3% річних.(32871,49+7028,05).

Розрахунок інфляційних втрат по поставці за специфікацією № 2 позивач здійснив правильно, інфляційні втрати за заявлений позивачем період: серпень 2013 р. грудень 2015 р. включно становлять суму 346343,37 грн.

Разом з тим, розрахунок інфляційних втрат по поставці за специфікацією № 3 позивачем здійснений неправильно. Таким чином, станом на останній день серпня сума боргу становила 225485 грн., тому інфляційні втрати на суму боргу 225485,00 грн. повинні розраховуватися за період із вересня 2013 р. по січень 2014 р. включно та становлять суму 2944,86 грн.

У межах заявленого позивачем загального періоду із вересня 2013 р. по грудень 2015 р. включно (по специфікації № 3) інфляційні втрати становлять суму 64078,81 грн. Усього з відповідача стягується загальна сума інфляційних втрат у розмірі 410422,18 грн. (346343,37 грн. + 64078,81 грн.).

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково».

Крім цього, рішенням господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 у справі №908/190/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ до відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення суми, позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ 232 050,00 грн. основного боргу, 14 856,52 грн. 3% річних, 185289,81 грн., витрати по сплати судового збору в розмірі 6 482,30 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили.

Вказаним рішенням суду встановлено наступне:

« 12.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ (постачальником, позивачем у справі) та Дочірнім підприємство Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (замовником, відповідачем у справі) було укладено договір поставки № 12-07/13 (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, здійснювати на замовлення замовника поставку товару у 2013 році механізмів і обладнання для нанесення дорожньої розмітки, перелік і кількість якої визначається згідно додатку до договору, а замовник зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити такий товар та послуги по його доставці (п. 1.1 договору).

Між позивачем та відповідачем в двосторонньому порядку була підписана специфікація, в який вказаний перелік і кількість товарів для постачання у 2013 році, яка є додатком до договору (а. с. 15).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар (фарбу для дорожньої розмітки Trafic, скляні кульки LUX 180-850 5Н1, сольвент) за видатковою накладною № ПС0000133 від 26.07.2013 р. на суму 232 050 грн. 00 коп.

Прийомна товару здійснюється виключно шляхом підписання відповідних документів. Товар отриманий уповноваженим представником відповідача, про що свідчить підпис відповідача на зазначених накладній та довіреність № 562 від 23.07.2013 р. В довіреності є посилання на рахунок позивача № ПС-0000189 від 26.07.2013р.

Всі матеріали справи свідчать про те, що товар, який представник відповідача отримав по видаткової накладної № ПС0000133 від 26.07.2013 р. на суму 232 050 грн. 00 коп., отриманий на підставі договору постачання №12-07/13 від 12.07.2013р.

За таких підстав, відповідач зобовязаний був оплатити товар в строк, вказаний в п. 5.1 договору.

Відповідач товар, в строк вказаний в п. 5.1 договору, не оплатив.

Позивач 07.09.2015р. вручив ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України претензію № 177/09 від 07.09.2015 року, про стягнення заборгованості, що підтверджується вхідним реєстраційним номером відповідача 3726 на першому листі претензії.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню 232 050 грн. 00 коп.

… Позивач просить стягнути з відповідача 14 857 грн. 37 коп. 3% річних за період з 03.12.2013р. по 20.01.2016р., суму інфляційних втрат в розмірі 185 289 грн. 81 коп. за період з грудня 2013р. по грудень 2015р. (згідно заяви про уточнення періоду нарахування інфляційних витрат) в розмірі 185 289 грн. 81 коп.

Перевірявши розрахунок позивача, суд встановив, що фактично з відповідача підлягає стягненню інфляційні витрати в сумі 185 289 грн. 81 коп. та 3% річних в сумі 14 856 грн. 52 коп.

В частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 0 грн. 85 коп. позивачу слід відмовити в задоволені позову, в звязку з необґрунтованим нарахуванням».

З матеріалів цієї справи № 908/832/17 вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 04.04.2016 по 27.12.2016 у розмірі 19 197,32 грн. та інфляційні втрати за період з квітень 2016 по листопад 2016 у розмірі 96 140,75 грн., які нараховані у звязку із несвоєчасним виконанням рішень суду від 09.03.2016 № 908/190/16 та від 04.04.2016 № 908/371/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань та 3% річних.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання", вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Згідно з пунктом 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, суд зазначає, що відповідно до абз. 3 пп. 3.2. п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У пункті 3.3. вказаної постанови зазначено, що на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

Відповідно до п. 4.1. зазначеної постанови пленуму, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем нараховується 3% річних та інфляційні втрати на загальну заборгованість відповідно до рішень господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 у справі №908/190/16 та від 04.04.2016 у справі № 908/371/16.

Однак, позивачем при здійсненні розрахунку не враховувалось, що рішення господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 у справі №908/190/16 набрало чинності з 21.03.2016, а рішення від 04.04.2016 у справі № 908/371/16 з 18.04.2016, а отже відповідно до статті 253 Цивільного Кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто нараховування 3% річних та інфляційних втрат повинно здійснюватись з 22.03.2016 та з 19.04.2016.

Крім цього, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань та нарахування повинні здійснюватись на суми основного боргу у розмірі 510245,00 та 232050,00 грн., які виникли на підставі договорів поставки № 12-07/13 від 12.07.2013 та № 15-04/13 від 15.04.2013.

Посилання позивача в обґрунтування нарахування 3% річних та інфляційних втрат на загальну заборгованість у сумі 1 413 653,86 грн., яка виникла на підставі рішень господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 у справі №908/190/16 та від 04.04.2016 № 908/371/16 на ч. 5 ст. 11 ЦК України, у якій зазначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду та на п.5.4. постанови пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 №14, в якому встановлено, що якщо певне зобовязання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобовязання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до вказаних рішень господарського суду стягнення з відповідача було здійснено на підставі договорів поставки № 12-07/13 від 12.07.2013 та № 15-04/13 від 15.04.2013, ніякого нового зобовязання за рішенням суду у сторін не виникло, а тому нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму заборгованості є безпідставним.

Відповідно до пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем були здійснені наступні оплати: 21.10.2016 102 453,86 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/190/16 від 09.03.2016), 27.10.2016 150 000,00 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/190/16 від 09.03.2016), 17.11.2016 350 000, 00 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/190/16 від 09.03.2016), 24.11.2016 350 000,00 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/190/16 від 09.03.2016), 29.11.2016 100 000,00 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/371/16 від 04.04.2016), 01.12.2016 200 000,00 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/371/16 від 04.04.2016), 27.12.2016 161 200,00 грн. (згідно рішення суду у справі № 908/371/16 від 04.04.2016).

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Судом досліджено договори поставки № 12-07/13 від 12.07.2013 та № 15-04/13 від 15.04.2013, умови яких не передбачають іншого порядку черговості погашення заборгованості, ніж зазначено у ст. 534 ЦК України.

Відповідно до п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Як зазначалось вище, відповідачем були здійснені проплати суми боргу із визначенням «призначенням платежу», більшість сум була спрямована на погашення заборгованості на підставі рішення господарського суду Запорізької області № 908/190/16 від 09.03.2016. Проте, сума перерахованих грошових коштів за цим рішенням суду (№ 908/190/16) значно перевищує заборгованість за ним. Враховуючи, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та втрати від інфляції за двома рішеннями суду, суд приходить до висновку, що частина грошових коштів, сплачених в межах рішення суду № 908/190/16 від 09.03.2016, була зарахована позивачем як погашення суми заборгованості на підставі рішення суду від 04.04.2016 № 908/371/16.

Суд, здійснивши власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою КП Законодавство, з урахуванням положень ст. 534 ЦК України, приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у розмірі 14 141, 15 грн. за період з 22.03.2016 по 26.12.2016 та втрати від інфляції у розмірі 53 462,84 грн. за період з квітня 2016 по грудень 2016.

Сума боргу, грн.Період нарахування Сума 3 % річних, грн.
232050,0022.03.2016 26.10.20164 165,48
186224,7728.10.2016-16.11.2016305,28
510245,0019.04.2016 23.11.20169159,31
461200,0025.11.2016 - 28.11.2016151,21
361200,0030.11.201629,60
161200,0002.12.2016 26.12.2016330,27
Всього:14 141,15
Доказів сплати суми боргу в повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (69095, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, п/р 5001 філія АТ «Укрінбанк», МФО 313184, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промснабресурс ХХІ (69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Складська, 8, р/р 801 в АТ «Мета банк», МФО 313852, ) 3 % річних у розмірі 14 141 (чотирнадцять тисяч сто сорок одна) грн. 15 коп., втрати від інфляції у розмірі 53 462 (пятдесят три тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 84 коп., судовий збір у розмірі 1 014 (одна тисяча чотирнадцять) грн. 05 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В.Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання.

Рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 19.06.2017.