ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа № 909/747/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Бойко С.М.,

суддів Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Фака С.,

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 2-523 від 28.12.2016);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № IF007-СК-89-0117 від 11.01.2017);

від третьої особи-1 : не зявився;

від третьої особи-2 : не зявився;

від третьої особи-3 : не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укртрансгаз №3265/6 від 13.03.2017

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017, головуючий-суддя Рочняк О. В., суддів Грици Ю.І., Цюх Г.З.,

у справі № 909/747/16

за позовом публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ,

до відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Івано-Франківськгаз, м. Івано-Франківськ,

за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ,

за участі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент фінансів Івано-Франківської облдержадміністрації, м. Івано-Франківськ,

за участі третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 припинено провадження у справі в частині стягнення 98 375 807,69 грн. заборгованості, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до прийняття рішення у справі позивач погасив наявну перед відповідачем заборгованість в розмірі 98 375 807,69 грн. за надані послуги балансування обсягів природного газу згідно договору № від 17.12.2015, укладеного між ними, у повному обсязі, а отже спір щодо основного боргу в розмірі 98 375 807,69 грн. між сторонами відсутній.

Оскільки, вимога про стягнення 2 549 434,69 грн. штрафу нарахована позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання, штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій, підстави для його стягнення відсутні.

Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, якими передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 17.12.2015, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за надані послуги балансування обсягів природного газу, а отже, враховуючи, що розрахунок за надані послуги відбувся в порядку та строки, передбачені підписаними спільними протокольними рішеннями, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення 4 029 644,52 грн. пені, 338 120,45 грн. 3% річних та 5520460,56 грн. інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (позивач) просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України", Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 та постанова Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» не врегульовує договірні відносини субєктів господарювання і не змінює договірні умови про надання послуг балансування обсягів природного газу.

Спільні протокольні рішення, які укладені відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України", Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 не містять вказівок про зміну умов договору про постачання електричної енергії, не є додатковою угодою до даного договору, не змінюються обовязки відповідача та строки виконання за вказаним договором, а є лише одним з способів виконання грошових зобовязань з оплати послуг балансування обсягів природного газу за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» (відповідач) просить залишити апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору , грошові зобовязання в частині, яку держава компенсовуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того чи передбачили сторони у договорі відповідні умови чи навпаки.

Вказує на відсутність вини відповідача у простроченні платежів, а тому і на відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобовязання.

В судове засідання зявились представники позивача й відповідача. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, апеляційний господарський суд їх неявку в судове засідання розцінює як без поважних причин, а тому відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів.

В судовому засіданні 12.06.2017 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 без змін.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 без змін, а апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 17.12.2015 між ПАТ "Укртрансгаз" (оператор) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (замовник) укладено договір транспортування природного газу № НОМЕР_1, за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п.17.1 договору він набирає чинності з дня його укладення і діє до 31.12.16, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.15.

Згідно п.2.2 договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.15 № 2493, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

В п.2.3 сторони погодили перелік послуг, які можуть бути надані за укладеним договором:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

В п.4.1 договору зазначено, що замовник зобов'язаний, зокрема, вчасно врегульовувати небаланси.

Відповідно до п.9.1 договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс відповідача визначається відповідно до Кодексу.

Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобов'язаний сплатити в строк, визначений п.9.4 цього договору, визначається за даними оператора. (п.п.9.4. 9.5 договору).

Згідно п.11.4 договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу газотранспортної системи та розділу ІХ цього договору.

Як визначено ст.174 Господарського кодексу Україну однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В ч.1 глави 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи визначено, що замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

Згідно ч.7 глави 3 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобовязаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2) при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Відповідно до ч.3 та ч.4. глави 4 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Судами встановлено, що позивач на виконання умов укладеного між сторонами договору в лютому, березні, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2016 року надав відповідачу послуги по балансуванню обсягів природного газу, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів надання послуг балансування обсягів природного газу за лютий 2016 на суму 14923761 грн. 88 коп. (з урахуванням коригуючого акту від 31.03.16), за березень 2016 на суму 14791133 грн. 62 коп., за травень 2016 на суму 6705600 грн., за червень 2016 на суму 5182153 грн. 37 коп., за липень 2016 на суму 5474162 грн. 04 коп., за серпень 2016 на суму 6251689 грн. 87 коп., за вересень 2016 на суму 37326215 грн. 66 коп. та за жовтень 2016 на суму 7722602 грн. 05 коп., для оплати яких виставив рахунки на оплату.

Однак, відповідач оплати за надані відповідачем послуги з балансування обсягів природного газу у встановлений п.9.4 укладеного між сторонами договору строк у повному обсязі не здійснив. Платіжним дорученням № 1027 від 22.02.2016 (копія якого міститься в матеріалах справи) позивач перерахував відповідачу лише 1510 грн. 80 коп., що підтверджується також актом звірки розрахунків між сторонами.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, поданої позивачем у вересні 2016 року, при здійсненні розрахунку позовних вимог ним не враховано сплачену відповідачем суму в розмірі 1510 грн. 80 коп., що була сплачена ще до подання позову у даній справі. Не враховано зазначену суму і в поданих ним згодом заявах про збільшення розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 1510 грн. 80 коп. заборгованості.

Сума боргу за надані послуги балансування обсягів природного газу за лютий, березень, травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2016 року склала 98375807 грн. 69 коп., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом та нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення здійснення розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.16 між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА, ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" було підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 7722602 грн. 05 коп.

Також спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України були підписані між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА, ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" та НАК "Нафтогаз України", а саме: спільне протокольне рішення від 26.12.16 на суму 37326215 грн. 66 коп., спільне протокольне рішення від 28.12.16 на суму 8719000 грн., спільне протокольне рішення від 28.12.16 на суму 20994384 грн. 70 коп., спільне протокольне рішення від 28.12.16 на суму 5182153 грн. 37 коп., спільне протокольне рішення від 28.12.16 на суму 6705600 грн., спільне протокольне рішення від 28.12.16 на суму 5474162 грн. 04 коп., спільне протокольне рішення від 28.12.16 на суму 6251689 грн. 87 коп.

Предметом зазначених спільних протокольних рішень є організація проведення взаєморозрахунку між сторонами, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.05 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

На виконання спільного протокольного рішення від 05.12.16 позивач перерахував відповідачу 7722602 грн. 05 коп. за надані в 2016 році послуги згідно договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 17.12.15, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 13.12.16, копія якого міститься в матеріалах справи.

В зв'язку з закінченням бюджетного року, в якому повинні здійснюватись розрахунки на підставі спільних протокольних рішень у відповідності до п.7-1 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.05 № 20 та п.2.10 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказам міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 493/688 від 03.08.2015, розрахунки на підставі підписаних спільних протокольних рішень від 26.12.16 та від 28.12.16 проведені не були.

Однак, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, а саме: 08.02.17 між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА, ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" було підписано нові спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на такі суми: 37326215 грн. 66 коп., 8719000 грн., 20994384 грн. 70 коп., 5182153 грн. 37 коп., 6705600 грн., 5474162 грн. 04 коп., 6251689 грн. 87 коп.

На виконання підписаних спільних протокольних рішень від 08.02.17 позивач перерахував відповідачу 90653205 грн. 64 коп. за надані в 2016 році послуги згідно договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 17.12.15, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 09.02.17 на суму 6251689 грн. 87 коп., від 09.02.17 на суму 8719000 грн., від 28.02.17 на суму 6705600 грн., від 28.02.17 на суму 37326215 грн. 66 коп., від 28.02.17 на суму 20994384 грн. 70 коп., від 28.02.17 на суму 5182153 грн. 37 коп., від 28.02.17 на суму від 5474162 грн. 04 коп.

Отже, до прийняття рішення у справі позивач погасив наявну перед відповідачем заборгованість за надані послуги балансування обсягів природного газу згідно договору № від 17.12.15, укладеного між ними, у повному обсязі, а отже спір щодо основного боргу між сторонами відсутній.

Як визначено в п.п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що провадження у справі в частині стягнення 98375807 грн. 69 коп. заборгованості слід припинити.

Що стосується вимоги про стягнення 2549434 грн. 69 коп. штрафу, то відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу стягнення штрафу, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зі змісту наведеної норми випливає, що зазначені штрафні санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом;

- якщо скоєно господарське правопорушення у відносинах, в яких хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту;

- якщо було допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу чи пені.

В п.2.2 постанови №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" Пленуму Вищого господарського суду України роз'яснив, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Оскільки, в даному випадку штраф нараховано позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання, підстави для його стягнення відсутні.

Щодо вимог про стягнення 4029644 грн. 52 коп. пені, 338120 грн. 45 коп. 3% річних та 552046 грн. 56 коп. інфляційних втрат, то слід зазначити наступне.

Як визначено в ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова КМУ № 20 від 11.01.05), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11.01.05.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

Таким чином, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності підприємствами паливно-енергетичного комплексу та законодавчо-обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, вбачається, що відповідача було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у простроченні платежів, а відтак в силу ст.218 Господарського кодексу України, ст.614 Цивільного кодексу України, виключається можливість нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Крім того, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, якими передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 17.12.15, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за надані послуги балансування обсягів природного газу, а отже, враховуючи, що розрахунок за надані послуги відбувся в порядку та строки, передбачені підписаними спільними протокольними рішеннями, підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 26.07.16 (справа № 924/13/16), від 03.08.16 (справа № 906/210/16) та Верховний Суд України у постановах від 07.10.15 (справа № 3-883гс15 ) та від 23.09.15 (справа № 3-501гс15).

З огляду на викладене, місцевим господарським судом правильно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення 4029644 грн. 52 коп. пені, 338120 грн. 45 коп. 3% річних та 552046 грн. 56 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про залишення сплати судового збору за подання апеляційної скарги за позивачем (апелянтом).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 в справі №909/747/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укртрансгаз №3265/6 від 13.03.2017 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2017