УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.06.2017Справа № 910/9289/17

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщенням, відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № б/н від 06.06.2017 (вх. № 9289/17 від 08.06.2017) і додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 54 ГПК УКраїни позовна заява повинна містити найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або індивідуальні ідентифікаційні номери за їх наявності (для фізичних осіб - платників податків).

Фактично у позовній заяві не вказано індивідуальний ідентифікаційний номер позивача та ідентифікаційний код відповідача.

Крім того, у якості місця проживання позивача у позовній заяві зазначено адресу 03191, АДРЕСА_1, тоді як згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою місця проживання позивача є інша адреса, а саме: 19300, АДРЕСА_2

Наведене свідчить про недодержання позивачем вимог статті 54 ГПК України та, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної суми.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Отже, вказаною нормою передбачено, що в позовній заяві має бути наведений розрахунок позовних вимог.

Позивачем безпосередньо у позовній заяві не наведено розрахунку сум, що стягуються, а викладено такий розрахунок в окремому документі, а отже, вказаний розрахунок позовних вимог має бути підписаний особою, яка має право на підписання позовної заяви.

Проте, доданий до позовної заяви розрахунок розміру збитків фактично підписано невідомою особою, оскільки відомості про прізвище ім'я та по батькові підписанта в цьому розрахунку не вказані.

Зважаючи на наведене, суду не доведено, що доданий до позовної заяви розрахунок розміру збитків підписаний особою, яка має право на його підписання, а тому такий розрахунок сум, що стягується, судом не приймається як належний.

Зазначена обставина є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Пунктом 3 частини 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що на позивача покладається обов'язок додати до позовної заяви документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку "одержувач" зазначити найменування територіального органу казначейської служби за місцем знаходження господарського суду, який розглядає справу (абз. 1 п.п. 2.22 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України").

Згідно листа Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 30.01.2012 № 06-08/327-1049 визначені наступні банківські реквізити для перерахування судового збору при зверненні до Господарського суду міста Києва, а саме:

ОдержувачГоловне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві)
Банк одержувачаГоловне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві)

МФО820019
Рахунок3001
Код платежу22030001
Призначення платежуСудовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд м. Києва (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа)

У якості доказу на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва у встановлених порядку та розмірі, позивачем додано квитанції 0.0.778211309.1 від 02.06.2017 та № 0.0.766854880.1 від 17.05.2017.

Натомість, у наведених квитанціях не вірно вказано реквізит "одержувача" платежу, а саме: вказано Господарський суд м. Києва, тоді як належало вказати ГУ ДКСУ у м. Києві.

Крім того, у "призначенні платежу" наведених квитанцій позивачем не зазначено код ЄДРПОУ Господарського суду міста Києва (05379487).

Зважаючи на наведене, квитанції 0.0.778211309.1 від 02.06.2017 та № 0.0.766854880.1 від 17.05.2017 не приймаються судом у якості належного доказу сплати судового збору у встановленому порядку, а у суду відсутні підстави вважати, що позивач дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд взяв до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 3 п.п. 2.22 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", згідно якої за відсутності у відповідному платіжному документі належних платіжних реквізитів або неправильного їх зазначення заява (скарга) повертається господарським судом без розгляду. При цьому в ухвалі, що виноситься господарським судом з даного приводу, має бути зазначено правильні платіжні реквізити для перерахування сум судового збору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

На підтвердження надання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів позивач залучив до позовної заяви супровідний лист № б/н від 17.05.2017, який містить реєстраційний штамп відповідача про одержання від 17.05.2017 № 105-2370/1.

Проте, наведений супровідний лист не може вважатися належним доказом надання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, оскільки не може свідчити про надання відповідачу саме копії позовної заяви № б/н від 06.06.2017, поданої позивачем до Господарського суду міста Києва (не можна надати копію позовної заяви 17.05.2017, яка буде виготовлена та підписана у майбутньому, а саме 06.06.2017). Наведене свідчить, що відповідачу надано іншу позовну заяву, ніж та, яка подана до Господарського суду міста Києва. Суд також звертає увагу, що супровідний лист № б/н від 17.05.2017 не містить переліку додатків (фактично зазанчено "з додатками на 56 арк."), що також позбавляє суд можливості перевірити дотримання позивачем вимог ст. 56 ГПК України стосовно його обов'язку надіслати (надати) відповідачу копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів.

Інших доказів, які б підтверджували направлення (надання) відповідачу копії саме позовної заяви № б/н від 06.06.2017 та всіх доданих до цієї позовної заяви документів, - фактично до позовної заяви не додано.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що тягне за собою наслідки, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № б/н від 06.06.2017 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Разом з тим, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ч. 3 ст. 63 ГПК України).

Крім того, позивачу при наступному зверненні до суду слід врахувати, що відповідно до частини 2 статті 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

За умовами пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Судом встановлено, що надані позивачем копії документів жодним чином не засвідчені та фактично подані у вигляді ксерокопій, а тому не можуть бути сприйняті судом в якості належних доказів в розумінні статті 36 ГПК України.

Керуючись п.п. 2, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя О.В.Гумега