ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017р. Справа № 904/4871/17

За позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоматизація ОСОБА_1», м. Маріуполь

До : Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», м. Камянське

Про : стягнення 980 714, 44 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача : ОСОБА_2 (дов. №170420 від 11.04.17р.), ОСОБА_3 (дов.№0118 від 19.12.16р.)

Від відповідача : ОСОБА_4 ( дов. №7 від 31.01.17р.)

СУТЬ СПОРУ :

ТОВ «Автоматизація ОСОБА_1» ( позивач) з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог ( а.с.78-79) звернувся з позовом до ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ( відповідач ) про стягнення 980 714, 44 грн. ( в тому числі : 468 259, 22 грн. основна заборгованість; 476 392, 85 грн. пеня та 36 062, 37 грн. - 3% річних) заборгованості за договором № 14-1015-02 від 10.06.14р. ( укладеного між сторонами ). Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обовязків за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ( відповідач ) проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що у фінансовому обліку ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» обліковується заборгованість перед позивачем за договором №14-1015-02 від 10.06.14р. лише в розмірі 297 987, 85 грн. за рахунком №140019-1/1 від 22.09.2014р. (а.с.37-38); відповідач не погоджувався із здійсненим позивачем коригуванням суми боргу станом на 30.05.17р. в розмірі 468 259, 22 грн., оскільки таке коригування (на думку відповідача ) не відповідає ні умовам договору , ні чинному законодавству. Також відповідач заявив про застосування позовної давності відносно позовних вимог про стягнення пені . Окрім того відповідач заперечує щодо стягнення з нього 3% річних в розмірі , вказаному у позові , та надав власний контр- розрахунок ( згідно якого розмір 3% річних складає 21 822, 57 грн. ) Окрім того , відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду на 3 місця.

По справі оголошувалась перерва з 08.06.17 р. до 13.06.17р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.14р. між ПАТ «ДМК ім..ОСОБА_5» (правонаступник ПАТ «ДМК» , покупець ) та ТОВ «Автоматизація ОСОБА_1» (продавець) був укладений договір №14-1015-02 від 10.06.2014р., відповідно до умов якого продавець зобов'язався виготовити та поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію. (п. 1.1 договору).

Кількість, номенклатура, ціна, умови оплати та термін поставки товару визначені в Специфікації №1, що додається до договору і складає його невід'ємну частину (п. 1.2 договору).

Ціна на товар встановлюється у національній валюті України - гривнях за одиницю, на умовах, обумовлених в Специфікації №1, згідно з офіційними правилами тлумачення торгівельних термінів Міжнародної ОСОБА_6 (редакція 2010 року) далі «Інкотермс-2010» і вказується в Специфікації №1, що додається до договору і складає його невід'ємну частину. Ціна на товар після перерахування грошових коштів по попередній оплаті в бік збільшення зміні не підлягає, якщо інше не обумовлене Специфікацією №1 по узгодженню сторін (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору сума договору на момент підписання, згідно Специфікації №1, становить 581 496, 00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 96 916, 08 грн.; враховуючи, що ціна «Товару» включає імпортну складову, керуючись статтями 524, 533 Цивільного кодексу України , сторони домовилися визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті; таким чином, еквівалент загальної вартості договору з ПДВ становить 53 627, 26 Євро за курсом НБУ на 21.01.2014р. із заокругленням до двох знаків після коми, що становить 10, 84 грн. за 1, 00 євро.

Згідно з п. 3.1. договору , умови поставки товару передбачені в Специфікації №1, що додається до договору і складає його невідємну частину, відповідно до «Інкотермс-2010». Датою поставки вважається дата отримання товару , зазначена покупцем в товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній, іменовані надалі товаро-супровідними накладними. (п.3.2. договору).

Відповідно до п.4.2. договору розрахунки за поставлений товару здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в порядку, зазначеному в специфікації №1; у випадку , якщо умовами оплати передбачена попередня оплата, продавець зобовязаний надати оригінал рахунку на попередню оплату; податкова накладна надається продавцем на українській мові у терміни, передбачені чинним законодавством з моменту перерахування платежу у вигляді попередньої оплати на поточний рахунок продавця.

В п.8.4. договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем терміну оплати поставленого товару, зазначеного у специфікації №1 , що є невідємною частиною договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, нараховану на суму простроченого платежу, за кожен день прострочення. (а.с.11-12).

Відповідно до п. 1 Специфікації №1 до договору №14-1015-02 від 10.06.2014р. (а.с. 14-15), ціни наведені на умовах поставки - DDP- склад Покупця м. Дніпродзержинськ. Умови поставки - DDP- склад Покупця м. Дніпродзержинськ. (п.2. Специфікації).

Згідно до п. 3 Специфікації №1 сторонами погоджені наступні умови оплати: 1 етап- попередня оплата 50% (290 748, 23 грн. з ПДВ) на підставі виставленого рахунку на попередню оплату; 2 етап - за письмовим повідомленням про готовність товару до відвантаження 20% (116 299, 29 грн. з ПДВ), на підставі виставленого рахунку на оплату; 3 етап - за фактом поставки товару 30% (174 448, 94 грн. з ПДВ), протягом 10 банківських днів, на підставі виставленого рахунку на оплату.

Ціна наведена за курсом НБУ на 21.01.2014р. 1 євро =10, 8433 грн., на умовах DDP-склад «Покупця» в м. Дніпродзержинськ. (п.4.4. специфікації). В п. 5 Специфікації №1 сторони погодили, що при зміні курсу НБУ більш ніж на + 3% від курсу =10,8433 грн., ціна підлягає коригуванню автоматично і не вимагає жодного додаткового узгодження сторін (відповідно до формули погодженої сторонами в п.5. Специфікації №1 до договору, а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за вищенаведеним договором № 14-1015-02 від 10.06.14р. виконав належним чином, поставив відповідачу товар на загальну суму 929 735,86 грн. ( з урахуванням коригування цін у звязку зі зміною курсу гривні по відношенню до євро) відповідно до видаткових накладних №126 від 01.10.2014р. - на суму 905 298, 95 грн., №142 від 22.10.2014р. - на суму 24 436, 91 грн. та довіреності на отримання товару №934/04 від 09.10.14р. ( а.с.39, 40, 41)

Але відповідач , отримавши цей товар , розрахувався з позивачем лише частково в розмірі 631 748, 01 грн. (що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №18025 від 08.08.14р. - на суму 445 800, 84 грн. та №18 762 від 23.09.14р. - на суму 185 947, 17 грн.), у звязку з чим у відповідача ( згідно до розрахунків позивача ) залишилась не сплачена заборгованість за поставлений товар в розмірі 297 987, 85 грн. (929 735,86 грн. 631 748, 01 грн. = 297 987, 85 грн.). Суму заборгованості в розмірі 297 987, 85 грн. позивачем було скориговано по курсу НБУ євро до гривні станом на 30.05.17р. ( дата заяви про зменшення позовних вимог ) , яка склала 468 259, 22 грн. (відповідно до умов договору № 14-1015-02 від 10.06.14р. та специфікації №1 до нього) .

Окрім того - позивач відповідно до п. 8.4. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 476 392, 85 грн. пені (за період 06.11.14р. по 30.05.17р.) та 36 062, 37 грн. 3% річних ( за період з 06.11.14р. по 30.05.17р.), а.с. 78-79.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Разом з тим , відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статті 610, 611 цього ж Кодексу передбачають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 549 цього Кодексу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 231 цього Кодексу штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, а відповідачем не заперечується та не оспорюється неналежне виконання ним зобов'язання стосовно повної та своєчасної оплати одержаного товару, а наявні суперечності стосовно здійсненого позивачем коригування розміру заборгованості в розмірі 297 987, 85 грн. на курс НБУ євро станом на 30.05.17р., який склав (внаслідок здійсненого позивачем коригування) - 468 259, 22 грн. (а.с.86) . Проте з такими твердженням відповідача суд погодитися не може, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Аналогічну позицію займав Верховний Суд України по конкретній справі в своїй постанові від 07.10.2014 року, яка відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою для всіх судів України.

Враховуючи те, що умовами договору та специфікації №1 сторони погодили та визначили грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті а саме : еквівалент загальної вартості договору з ПДВ в розмірі 53 627, 26 Євро за курсом НБУ на 21.01.2014р. із заокругленням до двох знаків після коми, що становить 10, 84 грн. за 1, 00 євро; та погодили, що при зміні курсу НБУ більш ніж на + 3% від курсу =10,8433 грн., ціна підлягає коригуванню автоматично і не вимагає жодного додаткового узгодження сторін (відповідно до формули погодженої сторонами в п.5. Специфікації №1 до договору, а.с.15); суд приходить до висновку про правомірність здійсненого позивачем коригування розміру заборгованості відповідача ( 297 987, 85 грн.) на курс НБУ євро до гривні станом на 30.05.17р. , яка склала 468 259, 22 грн. ; а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Згідно п.4.3. постанови, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором);порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Відповідно до п.2.5. постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Розрахунок суми позову свідчить про те, що позивач нарахував пеню за період з 06.11.2014р. по 30.05.2017р., за період прострочення, який перевищує шість місяців, тоді як правомірним нарахуванням пені є період з 06.11.2014р. по 06.05.2015р.

Також відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності , встановленого ст.258 ЦК України , який складає один рік для стягнення пені.

Так, позивач звернувся до суду 24.04.2017р., тоді як строк позовної давності про стягнення пені за період з 06.11.2014р. по 06.05.2015р. сплинув остаточно 06.05.2016р.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності та перевищенням періоду нарахування пені.

Судом перевірно правильність розрахунку розміру 3% річних ( згідно наданого позивачем розрахунку, а.с.79) та встановлені наступні порушення.

Так, позивач здійснює нарахування 3% річних (за період з 06.11.14р. по 30.05.17р.) на суму заборгованості скоригованої на курс євро по відношенню до гривні станом на 30.05.17р. в розмірі 468 259, 22 грн., тоді як слід було здійснювати нарахування 3% річних за вищезазначений період на суму заборгованості , яка рахувалась за відповідачем станом на 06.11.14р. в розмірі 297 987, 85 грн. Внаслідок здійсненого судом перерахунку розміру 3% річних за період з 06.11.14р. по 30.05.17р. він склав 22 924, 65 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 22 924, 65 грн. 3% річних, в задоволенні іншої частини вимог про стягнення 3% річних суд вважає за необхідне відмовити.

З урахуванням вищезазначеного , задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача: 468 259, 22 грн. основної заборгованості за договором та 22 924, 65 грн. 3% річних. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, з вищезазначених підстав. Одночасно, суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача про розстрочку виконання судового рішення частково, а саме - розстрочити виконання рішення суду на два місяці рівними частинами.

Окрім того , суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 25 925, 86 грн. ( а.с.10 ) , що більше необхідно розміру судового збору по цій справі ( з урахуванням заяви відповідача про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог) на 11 215, 14 грн. (25 925, 86 грн. (сплачений судовий збір) 14 710, 72 грн. (судовий збір який необхідно було сплати за уточнення (зменшення) позовних вимог) = 11 215, 14 грн.).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи , яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі , ніж встановлено законом. Оскільки позивачем не заявлялося клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору , суд позбавлений можливості під час прийняття рішення повернути зайве сплачені кошти позивачу ; але позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з таким клопотанням після набрання рішенням чинності в установленому законом порядку .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, м. Камянське, вул. Соборна, буд. 18-Б; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоматизація ОСОБА_1» ( 87515, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 56; ) : 468 259, 22 грн. заборгованості за договором ; 22 924, 65 грн. 3% - річних (розстрочивши виконання рішення в цій частини строком на два місяці наступним чином: 245 591, 93 грн. відповідач повинен сплатити позивачу в строк до 30.06.17р. та 245 591, 94 грн. в строк до 31.07.17р) ; та 7 367, 76 грн. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

.

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне рішення складено - 23.06.2017р.