ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 910/17852/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Кролевець О.А.,

Євсікова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року у справі № 910/17852/16 господарського суду міста Києва за позовом Публічного акціонерного товариства "Київхліб" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" про визнання зобов'язань припиненими та зобов'язання вчинити дії,

за участю представників:

Позивача: Маленко О.М., дов. № П-05/2 від 03.01.2017 року,

Відповідача: ОСОБА_3, дов. № 73 від 11.08.2016 року.

В с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Київхліб" (далі - ПАТ"Київхліб", Позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" (далі - ПАТ "КБ "Хрещатик", Відповідач), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, Третя особа), про визнання припиненими зобов'язань за Генеральним кредитним договором № 23-47/2-09 від 24.12.2009 року та Кредитним договором № 23-47/1-10/4 від 14.06.2013 року, визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором № 23-47/1-09/04 від 24.12.2009 року та Іпотечним договором № 23-47/1-09/03 від 24.12.2009 року, та скасування записів про іпотеку, обтяження нежилих будівель та записів про державну реєстрацію обтяжень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року, позов ПАТ"Київхліб" задоволено повністю.

У поданій касаційній скарзі, ПАТ "КБ "Хрещатик", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 215, 216, 228, 1060 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 37, 38, 45, 49, 50 - 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", просить скасувати прийняті у справі судові рішення повністю та прийняти нове рішення, яким у позові ПАТ "Київхліб" відмовити.

Представник ПАТ "Київхліб", у своїх письмових відзивах, посилаючись на безпідставність доводів та вимог ПАТ "КБ "Хрещатик", викладених у касаційній скарзі, просив відмовити у задоволенні вказаної скарги в повному обсязі, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Припинення зобов'язання, забезпеченого заставою є однією з підстав припинення права застави (п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України).

Також, за змістом ст. 601 цього ж Кодексу, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому, статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Водночас, статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Частиною 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Крім того, частиною 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі постанови правління НБУ від 05.04.2016 року № 234 "Про віднесення ПАТ "КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.04.2016 року № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Хрещатик", яким запроваджено процедуру тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 05.04.2016 року по 04.05.2016 року (включно), яку продовжено з 05.05.2016 року до 04.06.2016 року включно рішенням виконавчою дирекцією Фонду № 560 від 21.04.2016 року.

Відповідно до рішення Правління НБУ № 46-рш від 02.06.2016 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 216 від 03.06.2016 року про початок процедури ліквідації Банку з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року включно.

Згідно п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Водночас, відповідно до приписів ст. 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність", існує заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Згідно вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури згідно ч.ч. 2 та 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня початку ліквідації банку строк виконання всіх його грошових зобов'язань є таким, що настав.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено повноваження Уповноваженої особи Фонду, відповідно до п. 3 якої, Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються Уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у передбаченій статтею 52 даного Закону черговості.

Частиною першою ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня свого призначення уповноважена особа Фонду приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. Інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонд (п. 4 ст. 50 Закону).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноважена особа Фонду не має права відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядок продажу майна банку під час проведення ліквідаційної процедури визначається і регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Майно банку (пули активів) може бути реалізоване такими способами: на відкритих торгах (аукціоні); на закритих торгах (щодо об'єктів цивільних прав, обмежених в обороті); шляхом відступлення права вимоги за кредитами іншим установам; шляхом відчуження на організованих місцях продажу (біржах, у торговельних посередників тощо); продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу майна (активів) здійснюється уповноваженою особою Фонду з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною з урахуванням вимог законодавства. Вибраний спосіб затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому, черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема ч. 1 цієї статті Закону передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 24.12.2009 року між ВАТ "КБ "Хрещатик" (Кредитор), правонаступником якого є ПАТ "КБ "Хрещатик" і ДП ВАТ "Київхліб" "Хлібокомбінат № 11" (Позичальник), правонаступником якого є ТОВ "Київхліб", було укладено Генеральний кредитний договір № 23-47/1-19 (далі - Генеральний договір), до якого в подальшому вносились зміни від 24.06.2015 року № 11 та від 30.11.2015 року № 12.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.5 Генерального договору, у редакції Договору про внесення змін № 12, Кредитор встановлює Позичальнику ліміт кредитування у розмірі 4000000,00 грн., в межах якого Кредитор надає кредитні кошти Позичальнику шляхом відкриття кредитних ліній за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в порядку і на умовах, передбачених цією угодою. При цьому, договори є невід'ємною частиною цієї угоди. Відсоткова ставка за користування кредитними коштами, наданими з метою поповнення обігових коштів за угодою встановлюється з 01.12.2015 року у розмірі 26,5%.

Згідно п. 1.3. Генерального договору, в редакції Договору про внесення змін № 12, кінцевий термін користування (погашення) кредитними коштами, наданими в межах угоди та договорів встановлюється до 31.03.2017 року.

В наступному, на умовах Генерального договору, між цими ж сторонами 13.06.2013 року було укладено Кредитний договір № 23-47/1-09/4 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого, з урахуванням внесених змін додатковими договорами № 4 від 31.08.2015 року та № 6 від 25.01.2016 року, Кредитор відкрив Позичальнику на умовах Генерального договору відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 4000000 грн., а позичальник зобов'язувався сплатити кредитору проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції (неустойку) та інші видатки у розмірі та порядку, передбаченими Генеральним договором та Кредитним договором та повернути Кредитору суму кредиту в порядку і строки, передбачені Генеральним договором та Кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення виконання, в т.ч. Генерального договору, 24.12.2009 року між ПАТ "КБ "Хрещатик" (Іпотекодержатель) і ПАТ "Київхліб" (Іпотекодатель) було укладено Іпотечний договір № 23-47/1-09/03 (далі - Іпотечний договір 1), посвідчений нотаріально та зареєстрований за № 1830, предметом іпотеки за яким є майновий комплекс -хлібокомбінат № 11, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 24, загальною площею 16170,6 кв.м. (п. 1.2. в редакції Договору про внесення змін від 14.06.2013 року).

В наступному, 29.12.2015 року між ПАТ "КБ "Хрещатик" (Іпотекодержатель) і ПАТ "Київхліб" (Іпотекодатель) було укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору № 23-47/1-09/03, посвідчений нотаріально за реєстровим № 644, яким було внесено зміни до п. 1.1. Іпотечного договору 1 та викладено його у редакції про те, що Іпотекодавець з метою забезпечення виконання у повному обсязі власних зобов'язань, що випливають з Генерального договору № 23-47/1-09 та Кредитного договору № 23-47/1-10/4, згідно з якими Іпотекодавець (Боржник) зобов'язаний повернути Іпотекодержателю в строк до 31.03.2017 року кредит у сумі 4000000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5% річних, а у разі несвоєчасного повернення кредиту повернути прострочену суму з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення, сплатити 3% річних від простроченої суми кредиту відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, крім того, сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5% річних, а також сплатити комісії, можливу неустойку і відшкодувати завдані збитки, що можуть наступити згідно з Кредитним договором, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Іпотекодержателю предмет іпотеки, зазначений у пункті 1.2. Іпотечного договору 1.

Також, 24.12.2009 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, в т.ч. за Генеральним договором, між ПАТ "КБ "Хрещатик" (Іпотекодержатель) і ПАТ "Київхліб" (Іпотекодатель) було укладено Іпотечний договір № 23-47/1-09/04 (далі - Іпотечний договір 2), посвідчений нотаріально та зареєстрований за № 1833, предметом іпотеки за яким, є майновий комплекс - хлібокомбінат № 12, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва Петра, 5, загальною площею 21446,6 кв.м. (п. 1.2 Іпотечного договору 2 в редакції Договору про внесення змін від 14.06.2013 року).

В наступному, 29.12.2015 року між сторонами Іпотечного договору 2 було укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 23-47/1-09/04, посвідчений нотаріально за реєстровим номер № 645, відповідно до умов якого внесено зміни до п. 1.1 Іпотечного договору 2 та викладено його в редакції про те, що Іпотекодавець з метою забезпечення виконання у повному обсязі власних зобов'язань, що випливають з Генерального договору та Кредитного договору, згідно з якими Іпотекодавець (Боржник) зобов'язаний повернути Іпотекодержателю в строк до 31.03.2017 року кредит у сумі 4000000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5% річних, а у разі несвоєчасного повернення кредиту повернути прострочену суму з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення, сплатити 3% річних від простроченої суми кредиту відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, крім того, сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5% річних, а також сплатити комісії, можливу неустойку і відшкодувати завдані збитки, що можуть наступити згідно з Кредитним договором (далі - Основне зобов'язання), передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Іпотекодержателю предмет іпотеки, зазначений у пункті 1.2. Іпотечного договору 2.

Також, як було встановлено судами, станом на 17.02.2016 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за кредитом складала 4000000,00 грн., що підтверджується також і довідкою Банку № 43-65/ІІІ від 17.02.2016 року.

При цьому, у період з 29.02.2016 року по 04.04.2016 року Позивач, виконання умов Кредитного та Генерального договору перерахував Відповідачу 4182459,01 грн., з яких: 4000000,00 грн. основного боргу і 182459,01 грн. процентів за користування кредитом.

Вимогами ПАТ "Київхліб" у даній справі, з посиланням на ст.ст. 16, 319, 321, 391, 575, 586, 593, 598, 599 Цивільного кодексу, і на те, що ним було повністю виконано умови Кредитного та Генерального договору та сплачено 4182459,01 грн. заборгованості по кредиту, про що було повідомлено ПАТ "КБ "Хрещатик" листом від 18.08.2016 року з проханням вчинити відповідні дії щодо зняття заборони відчуження та здійснення державної реєстрації припинення іпотеки, який Банком було залишено без належного реагування, є визнання припиненими зобов'язань за Генеральним кредитним договором № 23-47/2-09 від 24.12.2009 року та Кредитним договором № 23-47/1-10/4 від 14.06.2013 року, визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором №23-47/1-09/04 від 24.12.2009 року та Іпотечним договором № 23-47/1-09/03 від 24.12.2009 року, та скасування записів про іпотеку, обтяження нежилих будівель та записів про державну реєстрацію їх обтяжень.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний господарський суд, посилаючись, зокрема, на положення ст.ст. 321, 525, 526, 575, 593, 599, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 17 Закону України "Про іпотеку", умови Генерального договору № 23-47/1-09 від 24.12.2009 року, Кредитного договору від 14.06.2013 року № 23-47/1-10/4 та Іпотечних договорів: № 23-47/1-09/04 від 24.12.2009 року, № 23-47/1-09/03 від 24.12.2009 року, та представлені матеріали справи, які, на думку суду, свідчать про погашення Відповідачем своєї заборгованості перед Позивачем по кредиту шляхом перерахування платіжними дорученнями відповідних сум, дійшов висновку про те, що Основне зобов'язання за Кредитним договором та Генеральним договором в даному випадку є припиненим, у зв'язку з чим, наявні і правові підстави для припинення іпотеки та, відповідно, для скасування записів про реєстрацію державних обтяжень.

Разом з тим, в порушення вищевказаних норм матеріального права суд першої інстанції так і не врахував належним чином та у повній мірі того, що регулювання відносин між неплатоспроможним Банком та Боржником в даному випадку підпадає під дію Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з чим, порядок погашення заборгованості за договорами кредитування, забезпеченими договором застави, іпотеки та ін. повинен відбуватись з дотриманням порядку визначеного цим Законом під час здійснення ліквідаційної процедури Банку.

Так, приймаючи рішення про задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції, посилався на те, що ПАТ "Київхліб" було виконано умови Кредитного та Генерального договору, оскільки протягом лютого - квітня 2016 року платіжними дорученнями сплатило кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту на загальну суму 4182459,01 грн.

При цьому, як видно з матеріалів справи та було встановлено судами, погашення такої заборгованості відбувалось шляхом перерахування грошових коштів гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5 та ТОВ "Баско-94", які є вкладниками ПАТ "КБ "Хрещатик", на рахунок останнього за укладеними між цими особами і ПАТ "Київхліб" договорами позики за №№ 040416-1, 040416-2, 04/04/2015 від 04.04.2016 року.

Водночас, згідно витягу з протоколу № 12 від 20.05.2016 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Хрещатик" № 157 від 20.05.2016 року, було вирішено до 24.05.2016 року направити на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ТОВ "Баско-94" повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В наступному, повідомленням № 20/2573 від 23.05.2016 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Хрещатик" було повідомлено ОСОБА_4 про нікчемність правочину проведеного Банком за договором позики, укладеним 04.04.2016 року між ПАТ "Київхліб" і ОСОБА_4, повідомленням № 20/2572 від 23.05.2016 року повідомлено ТОВ "Баско-94" про нікчемність правочину проведеного Банком за договором позики, укладеним 04.04.2016 року між ПАТ "Київхліб" і ТОВ "Баско-94", а повідомленням № 20/2570 від 23.05.2016 року повідомлено ПАТ "Київхліб" про нікчемність правочинів щодо переказів коштів в якості позик, здійснених Банком 04.04.2016 року за договорами позики, укладеними 04.04.2016 року між ПАТ "Київхліб" і ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ "Баско-94".

Отже, встановивши відсутність заборгованості ПАТ "Київхліб" перед ПАТ "КБ "Хрещатик" саме у зв'язку з погашенням заборгованості шляхом перерахування грошових коштів вкладників ПАТ "КБ "Хрещатик" - гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5 і ТОВ "Баско-94" на рахунок ПАТ "Київхліб" за укладеними між вказаними особами і ПАТ "Київхліб" договорами позики за №№ 040416-1, 040416-2, 04/04/2015 від 04.04.2016 року, судом першої інстанції так і не було надано належної правової оцінки тому, що погашенням заборгованості Боржника перед Банком шляхом перерахування грошових коштів з рахунків інших осіб, на підставі укладених між ними договорів позики, може призвести до порушення черговості та порядку задоволення вимог кредиторів до Банку, встановленого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також, судом першої інстанції не було враховано і те, що під час дії тимчасової адміністрації, згідно приписів норм вказаного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тоді як в даному випадку, фактично мало місце саме задоволення вимог вкладників ПАТ "КБ "Хрещатик" ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ТОВ "Баско-94", оскільки зазначені особи мали поточні рахунки в Банку і відшкодування їх вкладів повинно було відбуватись з урахуванням положень ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не в порядку укладення договору позики з юридичною особою ПАТ "Київхліб", як боржником цього Банку.

При цьому, слід було врахувати і те, що зарахування зустрічних однорідних вимог можливе тільки у випадку, якщо боржник є кредитором банку одночасно і якщо, це не призведе до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Водночас, статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати необхідні для цього докази, при цьому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, який, відповідно до положень ст.ст. 99 та 101, 11112 Господарського процесуального кодексу України, під час перегляду судових рішень в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції та здійснює за наявними у справі і додатково поданими доказами повторний розгляд справи, в порушення вимог ч. 1 ст. 47 Господарського процесуального кодексу України, щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, також не приділив у повній мірі уваги вимогам вищезазначених норм матеріального права та обставинам справи, про які вказувалось вище, та які мають значення для правильного вирішення спору і, зокрема, про те, що погашення заборгованості ПАТ"Київхліб" шляхом укладення ним з іншими вкладниками банку договорів позики призведе до порушення порядку погашення заборгованості банку вкладникам, встановленого приписами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з чим, припустився тих же порушень, що і суд першої інстанції.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування чи зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

При цьому, відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на зазначене таке, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, та постанова апеляційного господарського суду, якою вказане рішення залишено без змін, в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, прийняті без всебічного, повного і об'єктивного розгляду усіх обставин справи в їх сукупності, що є підставою для скасування прийнятих судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід врахувати наведене, всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних у ній доказів, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін, а також правовідносини, що виникли між сторонами та, в залежності від встановленого і вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 1119, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року та рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року у справі № 910/17852/16 скасувати повністю, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий - суддя Малетич М.М.

Судді Кролевець О.А.

Євсіков О.О.