РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/7925/17

За позовомУправління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська енерго компанія»
простягнення 32 843,49 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:Ленець І.Ю.;
відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (надалі - «Управління») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська енерго компанія» (надалі - «Товариство») про стягнення 32 843,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони № 13-Д/2017 від 20.02.2017 позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 31 920,00 грн. боргу. Крім того, за прострочення виконання зобов'язання, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 923,49 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 07.06.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.06.2017 розгляд справи відкладено на 19.06.2017 у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та неподання витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явилась, надала пояснення по справі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення № 392 та № 295.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2017 між Управлінням (охорона) та Товариством (замовник) був укладений договір про надання охоронних послуг №2/16-ФО (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого охорона здійснює забезпечення охорони (особистої безпеки) особи, а замовник зобов'язаний оплатити надані послуги.

Пунктом 2.6 Договору визначено, що оплата замовником за виконання заходів охорони особи згідно з цим договором здійснюється в національній валюті, на умовах попередньої оплати щомісяця, до 05 числа кожного місяця (за згодою сторін можлива передоплата послуг охорони) у вигляді внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок охорони у розмірі 100 % від суми вартості послуг охорони, визначеної згідно з дислокацією об'єкта охорони (додаток 3 до Договору) та протоколом узгодження договірної ціни (додаток 2 до Договору). Остаточний розрахунок проводиться протягом 10 (десяти) банківських днів від дня підписання сторонами акту виконаних робіт.

На виконання умов Договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги з охорони на загальну суму 31 920,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийому-здачі наданих послуг № 000000403 за квітень 2017 року.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 31 920,00 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 31 920,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийому-здачі наданих послуг № 000000403 за квітень 2017 року.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.6 Договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості за надані позивачем послуги повинно було бути виконане протягом 10 (десяти) банківських днів від дня підписання сторонами акта виконаних робіт.

Стосовно посилання позивача на те, що відповідач мав виконати грошове зобов'язання на умовах передоплати до 05 числа місяця шляхом перерахування 100% вартості послуг суд зазначає, що п. 2.6 Договору передбачений остаточний розрахунок, який проводиться протягом 10 (десяти) банківських дні від дня підписання сторонами акту виконаних робіт.

В свою чергу, доказом надання послуг за Договором є акт прийому-здачі наданих послуг № 000000403 за квітень 2017 року, а тому суд вважає, що в даному випадку відповідач мав виконати грошове зобов'язання протягом 10 (десяти) банківських дні від дня підписання такого акту.

Таким чином, заборгованість Товариства становить 31 920,00 грн., і строк виконання грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 31 920,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Управління про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 31 920,00 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 923,49 грн. за прострочення виконання зобов'язання у період з 06.04.2017 до 16.05.2017.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що за кожен день прострочення платежів за здійснення заходів охорони замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

Як вже зазначалось, відповідач мав виконати грошове зобовя'зання протягом 10 (десяти) банківських днів від дня підписання сторонами акту виконаних робіт, а враховуючи що акт прийому-здачі наданих послуг № 000000403 за квітень 2017 року датований 30.04.2017, то Товариство мало сплатити за надані послуги до 17.05.2017, тобто у даному випадку прострочення виконання грошового зобов'язання починається з 18.05.2017.

Осткільки, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у період з 06.04.2017 по 16.05.2017, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 923,49 грн. задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Управління заборгованості у розмірі 31 920,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська енерго компанія» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, будинок 2, БЦ «ПАРУС»; ідентифікаційний код 37403140) на користь Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (03065, м. Київ, вул. Василя Чумака, 8А; ідентифікаційний код 40109105) заборгованість у розмірі 31 920 (тридцять одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 555 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 01 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2017.

Суддя В.П. Босий