ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 червня 2017 р. Справа № 902/597/17

Суддя господарського суду Банасько О.О., розглянувши матеріали

за позовом: Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури, м. Вінниця в інтересах держави в особі Вінницької державної адміністрації, м. Вінниця та Департаменту агропромислового розвитку Вінницької обласної державної адміністрації, м. Вінниця

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вінниця

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 сільської ради, с. Гуменне, Вінницький район, Вінницька область

про розірвання договору оренди водного об"єкта та повернення його і земель до водного фонду

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької державної адміністрації та Департаменту агропромислового розвитку Вінницької обласної державної адміністрації до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 сільської ради про розірвання договору оренди водного об'єкта № 520681400-1 від 01.10.2015 р. та повернення водного об'єкта і земель до водного фонду.

Розглянувши позовну заяву суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню виходячи з наступного.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст.54, 56, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.57 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують зокрема сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі тощо.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наголошено на тому, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Законодавством, яке регулює порядок та розмір сплати судового збору за подання позовних заяв до господарського суду є Закон України "Про судовий збір".

За змістом статті 54 Господарського процесуального кодексу України, у позові має міститися, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; ціна позову визначається, зокрема, у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується (пункт 2 частини першої статті 55 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судового збору, який справляється з позовної заяви, визначений Законом в залежності від виду спору.

Виходячи з підпунктів 2.1, 2.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовних заяв немайнового характеру - 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1 600,00 грн.

Так, із поданої позовної заяви № 93/5851 вих.17 від 13.06.2017 р. вбачається, що прокурором при зверненні до суду заявлено вимоги: про розірвання договору оренди водного об'єкта № 520681400-1 від 01.10.2015 р., а саме ставка площею 28,8844 га, що розташований за межами с. Михайлівка на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району Вінницької області та зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути Вінницькій обласній державній адміністрації по акту прийому-передачі водний об'єкт (ставок площею 28,8844 га) та земельну ділянку водного фонду загальною площею 32,4170 га (кадастровий номер № :03:001:0010 нормативно-грошова оцінка якої становить 467 978,00 грн.), які розташовані за межами с.Михайлівка на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району Вінницької області

Відповідно до абз. 1 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7 ст. 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Положеннями п. 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7 передбачено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Отже, у поданій позовній заяві об'єднано дві вимоги: немайнового характеру - про розірвання договору оренди водного об'єкта № 520681400-1 від 01.10.2015 р. та майнового характеру - про зобов'язання повернути по акту прийому-передачі водний об'єкт (ставок площею 28,8844 га) та земельну ділянку водного фонду загальною площею 32,4170 га (кадастровий номер № :03:001:0010), які розташовані за межами с. Михайлівка на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району Вінницької області.

З урахуванням наведеного суд приходить до переконливого висновку, що у поданій позовній заяві об'єднано вимоги немайнового та майнового характеру, а відтак позовна вимога про повернення водного об'єкту та земельної ділянки має майновий характер, у зв'язку з чим судовий збір повинен визначатись з урахуванням вартості витребовуваного майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.02.2017 р. у справі № 927/997/16.

Ціна даного позову складається з вимоги про повернення майна у розмірі його вартості, яка згідно нормативно-грошової оцінки, яка відображена в п.5 договору оренди водного об'єкта від 01.10.2015 р. складає 467 978,00 грн.

Тобто, саме з цієї суми відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" прокурором має бути обрахований та сплачений судовий збір, який з урахуванням змісту підпункту 1 п.2 ч.2 ст.4 Закону становитиме 7 019,67 грн (467 978,00*1,5/100).

Отже судовий збір за заявлені позовні вимоги у позовній заяві № 93/5851 вих17 від 13.06.2017 р. становить 8 619,67 грн (7 019,67 + 1600,00)

Натомість прокурором згідно платіжного доручення № 2598 від 07.06.2017 р. сплачено судовий збір у сумі 3 200,00 грн, тобто в меншому розмірі, ніж вимагається пп. 1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин, суд доходить висновку, що прокурором не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а тому позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Дійшовши висновку про повернення позовної заяви суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_3 проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_3 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення (надання належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі).

При цьому суд зауважує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору прокурору необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Принагідно суд зауважує, що при повторному поданні позовної заяви не забороняється використання раніше поданого платіжного документа.

Також суд доводить до відома положення приписів ст.8 Закону України "Про судовий збір" відповідно до якої передбачено, що суд враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, або зменшити розмір судового збору чи звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Виходячи з наведених положень, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану заявника, який останній повинен довести суду згідно ст. 33 ГПК України, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

У зв'язку із поверненням позовної заяви у суду відсутні підстави для розгляду долученого клопотання про витребування доказів від 13.06.2017 р. № 93/5852вих17.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ч.1 ст.63, ст.ст.86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву № 93/5851 вих17 від 13.06.2017 р. на 15-и аркушах разом з матеріалами на 114-и аркушах повернути прокурору.

2. Копію позовної заяви № 93/5851 вих17 від 13.06.2017 р., платіжного доручення № 2598 від 07.06.2017 р., договору оренди водного об'єкта № 520681400-1 від 01.10.2015 р. долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

3. Копію ухвали надіслати прокурору, позивачу (прокурору з матеріалами), відповідачу та третій особі рекомендованим листом.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 6 прим.:

1 - до справи.

2 - Вінницька місцева прокуратура - пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020.

3 - Вінницькій обласній державній адміністрації - вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21100.

4 - Департаменту агропромислового розвитку Вінницької обласної державної адміністрації - вул. Соборна, 15-а, м. Вінниця, 21100.

5 - ОСОБА_2 сільській раді - вул. Лесі України, 20, с. Гуменне, Вінницький район, Вінницька область, 23203.

6 - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 - вул. Келецька, 30, м. Вінниця, 21029.