ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.2017 Справа № 907/529/16

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Йосипчук О.С., суддів Ремецькі О.Ф., Бобрик Г.Й.,

розглянувши матеріали справи № 907/529/16

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м. Ужгород

про стягнення 5723055,44 грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м.Ужгород

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

про стягнення 951147,92 грн.

За участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

Та за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом): ОСОБА_1, представник за дов. №14-90 від 18.04.14;

відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_2, представник за дов. № Др-31-1216 від 26.12.16;

3-ї особи:ОСОБА_3, представник за дов. від 10.01.17 №6-77;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» , в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму, на яку збільшився борг в наслідок нарахування пені у сумі 4669056,31 грн., інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 742162,78 грн., та 3% річних у розмірі 311636,35 грн. Таким чином, сума позовних вимог за первісним позовом становить 5723055,44 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує простроченням відповідачем грошового зобов'язання за Договором купівлі-продажу природного газу №15-717-Н від 30 червня 2015 року (із додатками та доповненнями).

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях та заявив зустрічний позов у якому просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом пеню у сумі 9865,79 грн. і штраф у сумі 941611,13грн. за невиконання взятих на себе зобовязань по поставці природнього газу в обумовленому договором Договором купівлі-продажу природного газу №15-717-Н від 30 червня 2015 року обсязі та у відповідності до ст.231 ГК України.

У свою чергу, відповідач за зустрічним позовом проти позову заперечив з підстав, викладених у поясненнях по суті вимоги. Зокрема зіслався на безпідставність вимог позивача та недоведеність факту недопоставки. Як слідує із пояснень відповідача за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом сам фактично не вибрав належний йому газ, який йому безперешкодно поставлявся в обумовленій кількості, без будь-якого обмеження.

У попередніх засіданнях суду оголошувались перерви в порядку ст.77 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін та учасників спору, суд встановив наступне.

За первісним позовом. Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу Договором купівлі-продажу природного газу №15-717-Н від 30 червня 2015 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю протягом 01.07.2015 31.12.2015р. природний газ (Газ) у розмірі 184900 тис.куб.м., а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього ж Договору (пункт 1.1.).

Згідно пункту 2.1. Договору Продавець передає Покупцю у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі 184900 тис.куб.м.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Відповідно до цього та згідно актів приймання-передачі природного газу від 21.07.2015р., від 31.08.2015р., від 20.09.2015р., від 31.10.2015р., від 30.11.2015р., від 30.11.2015р. та від 31.12.2015р. позивач передав відповідачу газ у кількості 130748, 186 тис.куб.м. на загальну вартість 442561498,91 грн.

У відповідності до п.6.1. Договору, оплата за поставлений газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу. При цьому, у разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі поставленого газу.

Відповідач переданий йому газ оплатив у повному обсязі, однак допустивши прострочення установлених строків оплати, що є порушенням установленого договором порядку оплати вартості поставленого газу.

Зважаючи на таке та на підставі умов п.7.2. Договору, а також у відповідності до положень ст.ст.526, 611, 625 ЦК України та ст.ст.22, 193, 231 ГК України позивач правомірно заявив про стягнення неустойки та інфляційних збитків.

Поряд з цим, як вбачається із матеріалів справи п.7.2. Договору та розділу 11 Договору сторонами обумовлено підставу для нарахування пені. Так, за домовленостями сторін Договору, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, нараховується у разі, якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу (Розділ 11 Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Слід зауважити, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із наявних у справі матеріалів, відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором, не здійснив повну оплату отриманого газу в обумовлені Договором строки. Тобто, порушив строк оплати, який встановлений п. 6.1 Договору.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Зі змісту п. 7.2. договору в новій редакції вбачається, що сторони погодили підставу для нарахування пені - наявність заборгованості станом на 20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору, та визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня, якою є сума боргу станом на дату закінчення строку дії договору. При цьому, нарахування пені здійснюватиметься у порядку, передбаченому п. 6.1. договору, тобто починаючи з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, за який наявна заборгованість станом на дату закінчення строку дії договору.

Таким чином, нарахування пені повинно здійснюватися на заборгованість у сумі 8493262,14 грн., що існувала станом на дату закінчення строку дії договору і яка була погашеною 28.01.2016р., що не заперечується позивачем.

Зважаючи на таке, а також із урахування розміру облікової ставки НБУ у періоді нарахування пені, її розмір становить суму 9472,91 грн., яка у підлягає стягненню з відповідача.

Позивач зазначає, що відповідачем сплачено вартість поставленого природного газу з порушенням пункту 6.1. Договору. І, оскільки, на думку позивача, відповідач виконав обов'язок з оплати, однак з порушенням строків (встановлені п. 6.1 Договору), то позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 3% річних та інфляційних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки за загальними правилами в період прострочення виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція) так і його зменшення (дефляція) і для застосування до боржника цього виду виключної відповідальності, встановленого законом у звязку із неналежним виконанням грошового зобовязання протягом місяця. При цьому саме визначена сума боргу повинна не змінюватися протягом місяця. У такому випадку, якщо відповідач здійснив часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних втрат тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця. Подібна правова позиція викладена і у Постановах ВГС України у справах №916/3426/15, №908/278/16, №905/1196/13-г.

Згідно з Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, що купуються населенням для виробничого споживання і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції визначений за період прострочення починаючи з місяця, наступним за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць у якому мала місце інфляція.

Розрахунки за Договором між Позивачем та Відповідачем здійснюються шляхом самостійного щоденного розщеплення ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів, які надходять на рахунок відповідача, як оплата вартості природного газу від побутових споживачів та автоматичного перерахування цих коштів на рахунок Позивача, згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму. Зважаючи на таке, відповідач є власником рахунку, однак не являється розпорядником коштів та не в змозі спрямувати кошти на оплату послуг позивача за Договором.

Відповідно до ст.12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема засобами регулюючого впливу держави на діяльність субєктів господарювання є регулювання цін і тарифів.

Таким чином позивач, як безпосередній надавач послуг вже з моменту оформлення пільг та субсидій втрачає право не тільки на вжиття будь-яких засобів примусового стягнення із споживачів вартості послуг, але і на добровільну сплату цієї частки споживачем. В частині пільг та субсидій, платником послуг, які надає позивач є держава в особі уповноважених органів.

Власне тому, з метою проведення взаєморозрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу КМ України було прийнято Постанову від 11.01.2005р. №20 «Про Порядок перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій», якою унормовано те, що держава забезпечує відшкодування частини витрат ПЕК, повязаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Таким чином, державою приймаються відповідні нормативно-правові акти, які змінюють характер регулювання спірних взаємовідносин, що склалися між сторонами спору на підставі укладених договорів.

Зважаючи на таке, при вирішенні спору слід прийняти до уваги те, що правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в частині отримання споживачами пільг та субсидій зазнають імперативного регулюючого впливу шляхом узаконювання цих пільг і субсидій, і, власне, на виконання цих законодавчих актів і було прийнято Постанову КМ України №20 від 11.01.2005р., тощо.

Договір купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-7-17-Н укладено для подальшої реалізації природного газу для потреб населення, значна частини яких користується пільгами та субсидіями, а відтак, вартість спожитого газу такими категоріями споживачів підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Таким чином, у порядку та на виконання вимог Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015р., відповідач щомісяця до 20 числа місяця наступного за звітнім, складав «Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ» з подальшим їх поданням до Департаменту фінансів для їх узагальнення, підписання та подання до Державної казначейської служби.

І хоча, означені спільні протокольні рішення складалися відповідачем у період дії спірного Договору на суми наданих населенню пільг та субсидій у кожному звітному місяці, розрахунки за цими спільними протокольними рішеннями здійснювалися із значним запізненням та в межах наявних бюджетних асигнувань на їх компенсацію, як вбачається із наявних у справі матеріалів, поданих відповідачем у справі.

Зважаючи на таке, суд вважає за необхідне, при визначенні господарсько-правової відповідальності відповідача, його пояснення про те, що затяжний характер оформлення пільг та субсидій, повязаний із збільшенням вартості газу, що потребувало збільшення часу на оформлення субсидій, що у свою чергу призвело до запізнення фінансування цих призначених субсидій відповідачем у справі.

Таким чином, оскільки Порядок розрахунків за поставлений природний газ споживачам при наданні пільг та субсидій, встановлений Постановою КМ України №20 від 11.01.2005р. не враховує долю відповідача, яка передбачена структурою ціни, відповідач не в змозі отримати на свої рахунки грошові кошти, а це у свою чергу , тягне за собою несвоєчасне проведення розрахунків по обовязковим платежам. Інших джерел доходу у відповідача нема, через високу максимальну торгову націнку постачальника природного газу. Постановою КМ України від 01.10.2015р. №758 в односторонньому порядку встановлено формулу розрахунку роздрібної ціни на природний газ для побутових споживачів, у відповідності до якої тариф на постачання природного газу, який встановлено КНРЕКП, було замінено максимальною торговою націнкою постачальника природного газу із спеціальними обовязками, яка відповідно до Додатку 2, для відповідача була встановлена на рівні 43,10 грн., що набагато (на 43 грн.) менша ніж встановлена Постановою НКРЕКП №1930 від 30.06.2015р.

Зважаючи на таке, слід визнати, що затяжний характер процедури розрахунків шляхом бюджетного фінансування спеціально незахищених верств населення є обставинами протидіяти яким відповідач не в змозі обєктивно, а всі можливі та здійснені відповідачем дії, були скеровані на віднайдення можливості прискорити проведення бюджетних розрахунків, однак не призвели до позитивних результатів.

Правилами ст.617 ЦК України передбачена можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобовязання, якщо таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили. Означене правило кореспондується і з ст.218 ГК України, якою унормовано принцип звільнення від господарсько-правової відповідальності, якщо ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зважаючи на таке, обставини, на які посилається відповідач за первісним позовом і які підтверджені ним у достатній мірі наявними у справі матеріалами, можуть слугувати надзвичайними і невідворотними обставинами в межах унормованих законом та Договором умов здійснення розрахунків за поставлений природний газ.

Таким чином, із урахуванням змін у процедурі проведення розрахунків, установлених спільними протокольними рішеннями, розмір відповідальності відповідача у вигляді 3 відсотків річних від суми заборгованості, становитиме 53244,56 грн., щгідно з розрахунком відповідача.

За зустрічним позовом. Згідно з положеннями цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалось вище, між сторонами був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу №15-7-17-Н від 30.06.2015р., тобто між сторонами виникли господарські відносини, які регулюються нормами Господарського кодексу України та Цивільним кодексом України

Укладений Договір є дійсним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним, а тому згідно статей 526, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175,193 Господарського кодексу України зобов'язання за цим Договором підлягали обов'язковому виконанню їх сторонами.

Предметом позовних вимог за зустрічним позовом є стягнення пені (9865,79 грн.) та штрафу (941611,13 грн.), які нараховані за порушення відповідачем за зустрічним позовом зобовязання по поставці природного газу в обумовленому договором обсязі.

Як установлено судом, у відповідності до п.2.1. Договору, відповідач за зустрічним позовом зобовязався поставити позивачу за зустрічним позовом природний газ в обсязі 184800 тис.куб.м. протягом 01.07.2015р.-31.12.2015р., оформляючи постачання актами приймання-передачі (п.3.3. Договору).

Однак, ці взяті на себе зобовязання відповідач за зустрічним позовом не виконав належним чином, довівши до позивача обсяг розподіленого для нього газу у обсягах, що менші за розрахунковий.

Згідно із розрахунковими (плановими) балансами, складеними на підставі Листа НАК «Нафтогаз України» від 24.06.2015р. №6-4584/1,2-15 позивачу розподілено 9290 тис.куб.м., замість запланованих 10500 тис.куб.м., на підставі Листа від 24.07.15р. №6-5368/1,2-15 розподілено на серпень 9290 тис.куб.м. проти запланованих договором 11000 тис.куб.м., на підставі листа від 25.08.2015р. №6-5994/1.2.-15 розподілено на вересень 9800 тис.куб.м. замість обумовлених договором 11000 тис.куб.м., на підставі Листа 29.09.2015р. №6-6682/1.2-15 розподілено на жовтень 23435 тис.куб.м. замість обумовлених договором 25500 тис.куб.м., на підставі Листа від 29.10.15р. №6-7363/1.2.-15 розподілено на листопад 47290 тис.куб.м. замість обумовлених договором 50900 тис.куб.м., та на підставі листа від 25.11.2015р. №6-8167/1.2.-15 розподілено на грудень 70600 тис.куб.м. замість 76000 тис.куб.м.

Отже, за період дії Договору, відповідачем за зустрічним позовом було надано у розпорядження позивачу 169705 тис.куб.м. природного газу замість обумовлених договором 184800 тис.куб.м., що на 15095 тис.куб.м. менше. Діючи таким чином ПАТ «НАК Нафтогаз України», будучи субєктом господарювання, який утворено на виконання Указу Президента України від 25.02.1998р. №151 і який належить до державного сектору економіки, порушив договорне зобовязання, обумовлене п.2.1. Договору, в частині поставки природного газу у визначеній кількості.

Чинним законодавством, зокрема ст.231 ГК України встановлено відповідальність субєкта господарювання державного сектору економіки за порушення господарського зобовязання у вигляді пені в розмірі 0,1 відсоток від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а також, додатково, - штраф у розмірі 20 відсотків від вартості недопоставленого товару у випадку прострочення понад 30 днів.

Зважаючи на таке а також приймаючи до уваги те, що згідно п.7.4. Договору відповідальність за цим Договором у ПАТ «НАК Нафтогаз України» не наступає виключно у випадку, якщо невиконання в частині поставок сталося внаслідок дії обставин, протидіяти яким він не міг обєктивно, що ним не було доведено у судовому процесі, суд констатує наявність достатніх підстав для застосування у спірній ситуації п.2 ст.231 ГК України. Слід зауважити, що у господарському кодексу України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст.231 ГК України), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, тощо. На відміну від договірних штрафних санкцій, санкції, імперативно встановлені законом, застосовуються незалежно від того, чи передбачено обовязок їх сплати угодою сторін

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на обсяг фактично поставленого йому газу у розмірі 130748,186 тис.куб.м., який не може бути прийнятий до уваги з огляду на те, що ці обсяги грунтуються на актах приймання передачі, які складаються по факту споживання газу сторонами договору, а не по факту потенційної спроможності позивача освоїти (спожити) природний газ населенням регіону. Поряд з цим, розрахункові баланси відповідача вказують здійснення ним необгрунтованих і безпідставних обмежень, що є проявом одноособового відхилення від обумовлених контрагентами обсягів газу, який мав бути переданий у розпорядження позивача упродовж строку дії Договору. І, позаяк, розрахункові баланси відповідача не узгоджуються із умовами Договору №15-777-Р від 20.06.2015р., слід визнати, що ним допущено порушення господарського зобовязання формально, незалежно від того у який спосіб потенційний отримувач/споживач міг розпорядитися своїми активами.

Зважаючи на викладене вище, суд визнає неспроможними заперечення відповідача за зустрічним позовом з приводу того, що ним не спричинювались перешкоди в отриманні позивачем обумовленого обсягу газу, а недобір газу стався з причин, що залежали виключно від волі позивача. Наявність розрахункових балансів у сукупності із нормативами розподілу обсягів природного газу для потреб населення, установ і організацій і місцевих бюджетів та виробничо-технологічних втрат і нормованих втрат газорозподільних підприємства за регіонами України, а також Розподілу лімітів природного газу по споживачах Закарпатської області для потреб населення та бюджетних організацій, затверджених ПАТ «Закарпатгаз», являє собою юридичні факти, що вказують на одноособове відхилення від умов договору без, установленого п.2.1.1., п.3.2., п.3.5. а також п.10.2 Договору. Відповідач за зустрічним позовом не навів достатніх, обгрунтованих та документально підтверджених пояснень, які в свідчили про те, що вчинені ним обмеження обсягів газу викликані незалежними від нього обставинами/або через недостатній ресурс природного газу (п.7.4. Договору), і що ці обмеження здійснено у формі та у спосіб, які передбачені правила двостороннього узгодження змін до Договору (п.2.1.1., п.3.2., п.3.5. а також п.10.2 Договору.).

Таким чином, приймаючи до уваги те, що вимоги зустрічного позову охоплюються розміром розміру відповідальності відповідача (із урахуванням доповнень/змін до Договору в частині установлення вартості природного газу у сторону збільшення), зустрічний позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати розподіляються між сторонами спору в залежності від рівня задоволення позовних вимог та їх відмові.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, статтями 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, України, суд -

ВИРІШИВ:

1. За первісним позовом позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз збут» (88015 м.Ужгород, вул.Погорєлова, 2, код 39582749) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001 м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, код 20077720) суму 62717,35 грн. з яких сума 9472,91 грн. пеня, сума 53244,56 грн. 3 відсотки річних, а також суму 940,76 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Наказ видати.

2.В решті вимог у задоволенні первісного позову відмовити.

3.За зустрічним позовом позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001 м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз збут» (88015 м.Ужгород, вул.Погорєлова, 2, код 39582749) суму 971476,92 грн. неустойки, з якої сума 9865,79 грн. пеня, сума 941611,13 грн. штраф, а також суму 14272,15 грн. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2017 р.

Головуючий суддя Йосипчук О.С.

Суддя Ремецькі О.Ф.

Суддя Бобрик Г.Й.