ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Справа № 925/1341/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу державного підприємства "Енергоринок", м. Київ
на постанову та рішеннявід 13.03.2017 Київського апеляційного господарського суду від 03.01.2017 господарського суду Черкаської області
у справі№ 925/1341/16 господарського суду Черкаської області

за позовомдержавного підприємства "Енергоринок", м. Київ
допублічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", м. Черкаси
простягнення 174 779 грн. 77 коп.

в судовому засіданні взяли участь представники:

ДП "Енергоринок"Деревинська О.М., довір.,
ПАТ "Черкасиобленерго"Чорний К.О., довір.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.01.2017 у справі № 925/1341/16 (головуючий суддя - Довгань К.І.) у задоволенні позовних вимог державного підприємства "Енергоринок" (далі - ДП "Енергоринок", Позивач) до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (далі - ПАТ "Черкасиобленерго", Відповідач) про стягнення 174 779 грн. 77 коп. відмовлено повністю.

Не погодившись із цим рішенням суду, ДП "Енергоринок" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 03.01.2017 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 (головуючий суддя - Алданова С.О., судді: Зубець Л.П., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 03.01.2017 - без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ДП "Енергоринок" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати як рішення господарського Черкаської області від 03.01.2017, так і постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема ст.ст. 1, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін, далі - Закон про банкрутство), а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ "Черкасиобленерго" 174 779 грн. 77 коп. штрафу за порушення останнім умов п. 6.3 та п. 6.3.1 договору з постачання електричної енергії від 15.06.2007 № 4071/02 щодо подекадної оплати купованої електроенергії в період з січня 2016 року по червень 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою місцевого господарського суду від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство Відповідача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а норми ст.ст. 1, 12 Закону України банкрутство встановлюють обмеження щодо нарахування боржнику після та в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів пеню та штрафні санкції за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

З вказаним висновком повністю погодився суд апеляційної інстанції.

Заперечуючи наведені висновки судів, скаржник, посилаючись на судову практику Верховного Суду України, вказує на те, що мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється лише на зобов'язання, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а спірна сума штрафу нарахована на заборгованість 2016 року, тобто яка виникла після введення мораторію стосовно Відповідача та є поточними вимогами до вказаного підприємства - ПАТ "Черкасиобленерго".

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із зазначеними запереченнями, оскільки вони наведені всупереч норм Закону про банкрутство, а також норм процесуального права.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна сума штрафу була нарахована Позивачем Відповідачу за порушення його зобов'язань за укладеним між сторонами договором з постачання електроенергії, що укладений від 15.06.2007 за № 4071/02, а період нарахування штрафу визначений з січня 2016 року по червень 2016 року.

Слід погодитись з висновком судів про те, що виходячи з вказаних обставин та приписів ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 611 Цивільного кодексу України, заявлені вимоги про наявність боргу у Відповідача на спірну суму штрафу відповідають обставинам справи.

Поряд з цим суди встановили, що ухвалою господарського суду від 14.05.2004 порушено провадження у справі № 01/1494 про банкрутство ПАТ "Черкасиобленерго" в порядку норм Закону про банкрутство і цією ж ухвалою стосовно останнього введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно ст. 1 Закону про банкрутство (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 цього ж закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Зазначена норма передбачає загальну заборону на нарахування неустойки, незалежно від того, перед конкурсним, чи перед поточним кредитором має зобов'язання боржник.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" зазначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів, що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Отже, протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлена заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушена справа про банкрутство та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Крім цього, у постанові Верховного Суду України від 12.03.2013 року у справі № 29/5005/16170/2011 викладена правова позиція, відповідно до якої з урахуванням змісту Закону про банкрутство, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Поряд з викладеним, касаційний суд звертає увагу на те, що посилаючись на судову практику Верховного Суду України, заявник в касаційній скарзі наводить судові рішення цього суду (постанови), що були ухвалені лише в адміністративних справах, тобто по спорах та правовідносинах, які мають іншу правову природу, ніж спори та правовідносини, що розглядаються у господарських справах. Жодного судового рішення Верховного Суду України у господарській справі з подібних правовідносин скаржником не наведено. Відповідно ж до норм ст. 12 ГПК України справи про банкрутство підвідомчі господарським судам України, даний господарський спір пов'язаний із розглядом справи про банкрутство ПАТ "Черкасиобленерго", а суди попередніх інстанцій наводять судову практику у господарській справі № 3-71гс12, у якій Верховний суд України прийняв згадану постанову від 12.03.2013, що відповідає нормам ст. 11128 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 13 березня 2017 року та рішення господарського суду Черкаської області від 03 січня 2017 року про відмову у задоволенні позовних вимог ДП "Енергоринок" до ПАТ "Черкасиобленерго" про стягнення 174 779 грн. 77 коп. штрафу прийняті у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін) та ст.ст. 12, 43, 1115, 1117, 1119 - 11111, 11128 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 та рішення господарського суду Черкаської області від 03.01.2017 у справі № 925/1341/16 залишити без змін.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 15.06.2017