ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Справа № 922/454/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №1 від 20.12.2016р.,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі ордеру серія ХВ №000003 від 20.02.2017р. та витягу з договору про надання правової допомоги від 20.02.2017р.,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" (вх.№1170 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2017р. у справі № 922/454/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний", с. Благодатне

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Печеніги, Харківська обл.

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору №11/03-13 на виконання робіт, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3.

Як зазначає позивач, оспорюваний договір був укладений на виконання іншого договору №8 від 26.04.2010р., який визнаний судом недійсним; обидва договори повязані між собою по предмету використання землі, що належить Державному підприємству "Благодатне". Крім того, на думку позивача, ФОП ОСОБА_3 як платник єдиного податку 2 групи порушив чинне законодавство, уклавши договір з ТОВ "ВС Благодатний", який є платником податку на прибуток на загальних підставах.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.03.2017р. у справі №922/454/17 (суддя Присяжнюк О.О.) у задоволенні позову відмовлено на тій підставі, що позовні вимоги ТОВ "ВС Благодатний" про визнання договору недійсним є недоведеними, необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду, договір №8 від 26.04.2010р. не створює юридичних наслідків, котрі передбачені ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України, на яких наголошує позивач, як на підставу визнання договору №11/03-13 від 11.03.2013р. недійсним; при укладенні договору №11/03-13 11.03.2013р. позивач та відповідач знаходились на спрощеній системі оподаткування єдиному податку (другої та четвертої груп), тому твердження позивача про недійсність договору, у звязку зі знаходженням позивача на момент вчинення правочину 11.03.2013р. на загальній системі оподаткування, є хибними.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 16.03.2017р. скасувати і прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано положення статті 548 Цивільного кодексу України, а також листи ДП "Благодатне" та ТОВ "ВС Благодатний"; вважає, що договір №11/03-13 від 11.03.2013р. укладений в забезпечення виконання договору №8 від 26.04.2010р., який визнаний судом недійсним; на думку апелянта, ФОП ОСОБА_3, який обрав єдину систему оподаткування 2 групи не має права надавати послуги субєктам спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства, яким є ТОВ "ВС Благодатний".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2017р. у справі №922/454/17 прийнято апеляційну скаргу до провадження.

05.05.2017р. до апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4725), просить у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" відмовити.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.05.2017р., у зв'язку з відпусткою судді Камишевої Л.М. для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

У звязку зі зміною складу колегії суддів у даній справі відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору розпочинається знов.

Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

12.06.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№6263) про долучення до матеріалів справи відповіді (на запит ТОВ "ВС Благодатний") Головного управління ДФС у Харківській області за №6014/10/20-40-12-01-11 від 30.05.2017р.; також просить в порядку статті 30 Господарського процесуального кодексу України викликати в судове засідання фахівців в галузі податкового законодавства - представників ГУ ДФС в Харківській області, які підготували дану відповідь для дачі суду відповідних пояснень щодо дії податкового законодавства по суті спору.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 15.06.2017р. представник апелянта підтримав клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді Головного управління ДФС у Харківській області за №6014/10/20-40-12-01-11 від 30.05.2017р. та виклик в судове засідання фахівців в галузі податкового законодавства.

Представник відповідача проти долучення даної відповіді податкового органу не заперечує, проте, категорично заперечує проти виклику в судове засідання фахівців в галузі податкового законодавства, оскільки, на думку представника відповідача, дана відповідь є вичерпною та не потребує пояснень фахівців.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник відповідача та відповідач особисто проти апеляційної скарги заперечують, просять у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" відмовити; зазначають, що позивач звернувся до суду з даним позовом після того, як ФОП ОСОБА_3 подав до місцевого господарського суду позов до ТОВ "ВС Благодатний" про стягнення заборгованості за оспорюваним у даній справі договором.

Розглянувши клопотання апелянта, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 30 Господарського процесуального кодексу України, в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи.

Метою участі посадових осіб та інших працівників підприємств, установ, організацій, державних та інших органів є вирішення питань щодо обставин справи, дослідження наявних у справі доказів чи збирання нових доказів, інших питань, що виникають під час судового розгляду.

Не допускається залучення на підставі коментованої статті осіб для вирішення питань правового характеру, крім випадків, коли необхідно встановити зміст норм іноземного права, яке підлягає застосуванню.

Проте, як вбачається із клопотання апелянта, він просить викликати в судове засідання фахівців в галузі податкового законодавства - представників ГУ ДФС в Харківській області, які підготували дану відповідь, саме для дачі суду відповідних пояснень щодо дії податкового законодавства по суті спору.

Судова колегія не вбачає необхідності викликати фахівців в галузі податкового законодавства - представників ГУ ДФС в Харківській області, які підготували дану відповідь, оскільки обставини даної справи не свідчать про доцільність їх виклику.

Колегія суддів також наголошує, що в силу статті 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття скарги до провадження.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням спливу строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду у даній справі, за відсутності клопотання сторін у справі про продовження строку розгляду скарги, судова колегія відмовляє апелянту у задоволенні клопотання про виклик в судове засідання представників ГУ ДФС в Харківській області.

Крім того, в силу приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як зазначається у пункті 9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Згідно матеріалів справи, відповідь (на запит ТОВ "ВС Благодатний") Головного управління ДФС у Харківській області за №6014/10/20-40-12-01-11 від 30.05.2017р. була виготовлена вже після прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення від 16.03.2017р.

Апелянт обґрунтування неможливості звернутись до податкового органу раніше, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не наводить, як і не зазначає про обставини, що об'єктивно перешкоджали йому надати відповідні докази суду першої інстанції.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що в силу статті 32 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, судова колегія не приймає подану апелянтом суду апеляційної інстанції відповідь (на запит ТОВ "ВС Благодатний") Головного управління ДФС у Харківській області за №6014/10/20-40-12-01-11 від 30.05.2017р. як додатковий доказ.

Колегія суддів також звертає увагу, що у матеріалах справи міститься інформаційний запит позивача вих.№13/4 від 13.04.2017р. (а.с.141-142), який, як він вказує, був надісланий Головному управлінню ДФС у Харківській області для надання роз'яснення, чи було порушено податкове законодавство при укладенні договору №11/03-13 від 11.03.2013 між ТОВ "ВС Благодатний" і ФОП ОСОБА_3

Проте, згідно наданої апелянтом відповіді Головного управління ДФС у Харківській області №6014/10/20-40-12-01-11 від 30.05.2017р., дана відповідь була надана на інший запит ТОВ "ВС Благодатний" за №27/04 від 27.04.2017р.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи, що сторони у справі висловили свої вимоги, доводи і заперечення щодо апеляційної скарги, з урахуванням строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду, передбаченого статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.03.2013р. між ТОВ ВС Благодатний (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір №11/03-13, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконання агрономічних робіт: дискування, прополка, посів, внесення добрив, а також інших робіт по заявці замовника.

Пунктом 6.1. договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами зобовязань, передбачених даним договором.

Додатковими угодами №1 від 29.12.2013р. (а.с.14) та №2 від 29.12.2014р. (а.с.15) строк дії договору було продовжено до 31.12.2014р. та 31.12.2015р. відповідно.

Договір та додаткові угоди підписані сторонами, скріплені печатками сторін у справі.

Як зазначає позивач, 26.04.2010р. між ДП "Благодатне" та ТОВ "ВС Благодатний" був укладений договір №8 про спільне вирощування сільськогосподарської продукції (а.с.16-20).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2016р. у справі №922/61/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016р., визнано недійсним договір №8 від 26.04.2010р., укладений між ДП "Благодатне" та ТОВ "ВС Благодатний".

Позивач вказує, що договір №11/03-13 11.03.2013 року був укладений з метою забезпечення виконання зобовязань за договором №8 від 26.04.2010 року.

Наведене підтверджується, на думку позивача, листом ДП "Благодатне" вих.№16/10 від 16.10.2013р. (а.с.37), з якого вбачається, що ДП "Благодатне" просить ТОВ "ВС Благодатний" надати інформацію, яка стосується виконання умов договору №8, а саме проведених робіт, укладених договорів з третіми особами, та листом ТОВ "ВС Благодатний" вих.№21/10 від 21.10.2013р. (а.с.38), в якому зазначено, що для своєчасного виконання зобовязань по договору №8 був укладений зокрема договір на надання сільськогосподарських послуг №11/03-13 від 11.03.2013р. з ФОП ОСОБА_3

Як зазначає позивач, визнання правочину недійсним тягне за собою наслідки у вигляді визнання недійсним правочинів, спрямованих на забезпечення виконання зобовязання, яке виникає з цього правочину, навіть якщо самі по собі вони відповідають вимогам закону.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України закріплено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Першою - третьою та п'ятою частинами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, якщо господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Досліджуючи укладений між сторонами у справі договір №11/03-13 від 11.03.2013 року, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; договір укладено в письмовій формі, як того вимагає стаття 208 Цивільного кодексу України, договір підписано уповноваженими особами; сторони не заперечують, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт (а.с.50-57).

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі не наводить жодних доводів щодо визнання договору №11/03-13 від 11.03.2013 року недійсним з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

На думку позивача, однією із підстав для визнання договору №11/03-13 від 11.03.2013 року недійсним є визнання недійсним договору №8 від 26.04.2010 року, з посиланням на статтю 548 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такі доводи позивача безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як випливає із частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, забезпечення зобов'язання може виникати на підставі договору, а також ґрунтуватися на положеннях чинного законодавства України.

Отже, Цивільний кодекс України виходить з того, що суб'єкти цивільних правовідносин мають право на власний розсуд визначитися із тим, чи використовувати будь-яке забезпечення виконання зобов'язань, а також вільно обрати спосіб забезпечення, керуючись при цьому статтею 546 Цивільного кодексу України, яка визначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Досліджуючи договір №11/03-13 від 11.03.2013 року, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що даний договір не є договором забезпечення виконання зобовязання за договором №8 від 26.04.2010 року у розумінні статті 546 Цивільного кодексу України; крім того, в оспорюваному договорі відсутні будь-які посилання, що даний договір є договором, що забезпечує виконання будь-якого іншого договору, у тому числі і договору №8 від 26.04.2010 року, на який посилається позивач.

Наданий позивачем договір №8 від 26.04.2010 року також не містить відомостей, що його виконання забезпечено будь-яким договором, у тому числі і договором №11/03-13 від 11.03.2013 року.

Зазначене також не заперечується представником апелянта у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 15.06.2017р.

Судова колегія також зазначає, що надані позивачем листи ДП "Благодатне" вих.№16/10 від 16.10.2013р. та ТОВ "ВС Благодатний" вих.№21/10 від 21.10.2013р. не можуть бути підставою для визнання недійсним договору №11/03-13 від 11.03.2013 року, оскільки в жодному разі не свідчать, що договір №11/03-13 від 11.03.2013 року є договором забезпечення виконання договору №8 від 26.04.2010 року у розумінні статті 546 Цивільного кодексу України.

Крім того, в договорі №11/03-13 від 11.03.2013р. відсутні відомості, на якій земельній ділянці буде здійснюватися виконання робіт.

Щодо доводів позивача, що ФОП ОСОБА_3 як платник єдиного податку 2 групи порушив чинне законодавство, уклавши договір з ТОВ "ВС Благодатний", який є платником податку на прибуток на загальних підставах, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 був платником єдиного податку з 01.01.2012р. до 01.07.2014р. 2 групи, з 01.07.2014р. 3 групи, що підтверджується довідкою про реєстрацію платника єдиного податку (а.с.41). Перелік видів господарської діяльності: допоміжна діяльність у рослинництві (01.61), вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11), післяурожайна діяльність (01.63).

Пунктом 2 частини 1 статті 291.4 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількості осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1 000 000 гривень.

Відповідно до наданого відповідачем свідоцтва платника єдиного податку серія А№050852 (а.с.49), ТОВ "ВС Благодатний" з 01.04.2012р. був платником єдиного податку зі ставкою 3%, види господарської діяльності: 01.11.0 вирощування зернових та інших технічних культур, 01.21.0, 01.23.0, 01.30.0, 01.41.0.

Згідно наявного у матеріалах справи повідомлення Зміївського відділення Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області вих.№341/10/20-09-12-49 від 09.03.2017р. (а.с.84) в період часу з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. ТОВ ВС Благодатний знаходилося на спрощеній системі оподаткування та було платником єдиного податку 4 групи за ставкою 3 % (свідоцтво платника єдиного податку серія А №050852).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що при укладанні договору №11/03-13 11.03.2013 року позивач та відповідач знаходились на спрощеній системі оподаткування єдиному податку (другої та четвертої груп).

Як зазначає позивач, з 01.02.2011р. ТОВ "ВС Благодатний" також був субєктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №100318797 НБ №064212 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як субєкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (а.с.90) та поданими до ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області податковими деклараціями за 2013, 2014, 2015 та 2016 роки (а.с.91-98).

Зазначене не спростовує, що в період часу з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. ТОВ ВС Благодатний знаходився на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку (свідоцтво платника єдиного податку серія А №050852).

Колегія суддів зазначає, що не вбачається підстав для визнання недійсним договору №11/03-13 від 11.03.2013 року.

Як вказує відповідач, ТОВ "ВС Благодатний" надало йому свідоцтво платника єдиного податку серія А №050852 до укладення оспорюваного позивачем договору; дане свідоцтво було надано відповідачем і для доручення до матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджується, що при укладанні договору №11/03-13 11.03.2013 року позивач та відповідач знаходились на спрощеній системі оподаткування єдиному податку (другої та четвертої груп), що спростовує доводи апелянта про наявність порушень діючого законодавства при укладенні оспорюваного договору.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та викладених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 16.03.2017р. у справі № 922/454/17 слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2017р. у справі №922/454/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.06.2017 року.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.