КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 911/3792/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Смірнової Л.Г.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Нестройний О.Г. - дов. № 01/03 від 03.01.2017 р.,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Азот»

на рішення Господарського суду Київської області

від 24.01.2017 року

у справі № 911/3792/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Азот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технокерам»

про стягнення 69 239,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.01.2017 року по справі № 911/3792/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Азот» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2017 року по справі № 911/3792/16 скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азот» на рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2017 року по справі № 911/3792/16 було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Дідиченко М.А., Зеленін В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.03.2017 року.

У судовому засіданні 29.03.2017 року було оголошено перерву в розгляді справи до 26.04.2017 року.

26.04.2017 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.05.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Зеленіна В.О. на лікарняному та судді Дідиченко М.А. у відпустці, у справі № 911/3792/16 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Смірнова Л.Г., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року справу № 911/3792/16 прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів та призначено до розгляду на 24.05.2017 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Технокерам» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник Публічного акціонерного товариства «Азот» у судове засідання не прибув, будь-яких клопотань з цього приводу суду не надавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

26.05.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Азот» (далі - позивач, покупець, ПАТ «Азот») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технокерам» (далі - відповідач, постачальник, ТОВ «Технокерам») укладено Договір № 502-411 (далі - Договір).

За умовами Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця матеріали виробництва концерну Rauschert GmbH (1 000 кг. кілець Палля 25x25x0,6), Німеччина (далі - продукція), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Як передбачено п. 2.1 Договору, загальна вартість продукції становить 294 541,04 грн., що в грошовому еквіваленті в іноземній валюті складає 12 540,00 Євро на день складення Договору 15.05.2015 року.

Відповідно до п. 2.5.1 Договору перший платіж - передплата в розмірі 50 % від вартості продукції по Договору покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту підписання Договору обома сторонами.

Згідно з п. 3.1 Договору постачальник зобов'язується поставити продукцію протягом 35 календарних днів з моменту здійснення покупцем 50% передоплати відповідно до п. 2.5.1 Договору.

Пунктом 2.5.2 Договору передбачено, що другий платіж - оплата в розмірі 50 % від вартості продукції по Договору, покупець оплачує протягом 10 банківських днів від дати письмового повідомлення про готовність продукції до відвантаження. постачальник направляє письмове повідомлення покупцю по факсу чи по електронній пошті не пізніше 30 календарних днів від дати підписання даного Договору.

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку порушення строків поставки продукції, визначених п. 3.1 Договору, постачальник виплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла в період, за який нараховується неустойка) від вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення поставки.

12.11.2015 року ПАТ «Азот», на виконання п. 2.5.1 Договору, здійснило передоплату в сумі 147 270,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7413 (а.с. 18).

Позивач стверджує, що ТОВ «Технокерам», на виконання п. 3.1 Договору, мало поставити продукцію до 17.12.2015 року, однак відповідного обов'язку відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав.

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Технокерам», на виконання п. 2.5.2 Договору, мало б надіслати ПАТ «Азот» повідомлення про готовність до відвантаження продукції до 25.06.2015 року. Однак, повідомлення про готовність продукції до відвантаження було надіслано відповідачем лише 08.12.2015 року, тобто з простроченням у 165 календарних днів.

24.05.2016 року ПАТ «Азот», на виконання п. 2.5.2 Договору, здійснило сплату другого платежу (50%) в сумі 147 270,52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6393 від 17.05.2016 року, № 6397 від 17.05.2016 року, № 6403 від 17.05.2016 року (а.с. 19-21).

Як стверджує позивач, відповідач частково поставив продукцію за видатковою накладною № РН-017 від 05.07.2016 року (а.с. 28), тобто з простроченням у 200 календарних днів. При цьому, під час проведення прийомки продукції працівниками ПАТ «Азот» було виявлено недостачу продукції в кількості 24,5 кг, про що складено Акт прийомки продукції, затвердженим 07.07.2016 року (а.с. 29).

07.07.2016 року ПАТ «Азот» надіслало ТОВ «Технокерам» лист № 411-25-38/385, у якому просило здійснити поставку продукції в повному обсязі відповідно до умов Договору (а.с. 30).

З огляду на прострочення поставки продукції, позивач нарахував неустойку згідно з п. 6.2 Договору, яка за його розрахунком за період з 18.12.2015 року по 18.06.2016 року склала 62 023,12 грн.

02.08.2016 року ПАТ «Азот» направило на адресу відповідача претензію-вимогу № 501-06/220-1674 з вимогою сплатити неустойку та поставити продукцію в повному обсязі по Договору, яка залишена без відповіді та задоволення (а.с. 22-26).

Як стверджує позивач, відповідач не виконав обов'язок щодо поставки передплаченої продукції у повному обсязі, а саме, допоставки 24,5 кг продукції.

Враховуючи зазначене, ПАТ «Азот» звернулося до ТОВ «Технокерам» з даним позовом та просить суд стягнути з останнього 62 023,12 грн. неустойки за прострочення поставки продукції за період з 18.12.2015 року по 18.06.2016 року, а також 7 216,23 грн. вартості недопоставленої продукції за Договором (24,5 кг).

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин поставки, застосовуються загальні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

14.05.2015 року позивачем було надіслано відповідачу гарантійний лист № 411-25-39/267 про відкриття замовлення на виробництво Кілець Паля у кількості 1 000 кг. та гарантіями укладення відповідного договору та оплати в розмірі 12 540,00 Євро протягом 20 днів.

Даний лист передував і був підставою для оформлення між сторонами правовідносин шляхом укладення 26.05.2015 року Договору № 502-411, за яким відповідач зобов'язався поставити позивачу продукцію.

Як вказано вище п. 2.5.1 Договору, перший платіж - передоплату в розмірі 50% вартості продукції, покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту підписання Договору обома сторонами.

Пунктом 3.1 Договору передбачено поставку продукції протягом 35 календарних днів з моменту здійснення передплати, передбаченої п. 2.5.1. Договору.

Згідно з п. 2.5.2 Договору сплата позивачем другого платежу в розмірі 50% вартості продукції здійснюється протягом 10 банківських днів від дати письмового повідомлення відповідача про готовність Продукції до відвантаження, яке Постачальник має надіслати не пізніше 30 календарних днів від дати підписання Договору.

При належному виконанні Договору обома сторонами, повідомлення про готовність Продукції до відвантаження надсилається відповідачем протягом 30 календарних днів від дати підписання Договору, що з врахуванням п. 2.5.1 Договору має відбуватись після здійснення позивачем першого платежу (50%).

Загалом же поставка продукції, відповідно до п. 3.1 Договору повинна бути виконана протягом 35 календарних днів з моменту здійснення першого платежу, який повинен бути сплачений, згідно п. 2.5.1 Договору, в строк 10 банківських днів з моменту підписання Договору, тобто загалом 35 календарних днів (поставки) та 10 банківських днів (строк сплати першого платежу).

Оскільки повідомлення про готовність продукції, відповідно до п. 2.5.2 Договору мало бути надіслане в строк 30 календарних днів з моменту підписання Договору, що передбачалось після першого платежу, оплата решти вартості продукції мала відбутись протягом 10 банківських днів після відповідного повідомлення, тобто строк сплати другої частини платежу від дати підписання Договору складав 30 календарних днів (строк повідомлення про готовність) та 10 банківських днів (на сплату).

Виходячи з погоджених сторонами у Договорі умов та строків, поставка продукції передбачалась на 5 календарних днів пізніше ніж сплата другого платежу.

Позивач передплату товару протягом 10 банківських днів з моменту підписання Договору, в строк до 10.06.2015 року, в розмірі 50% вартості продукції не здійснив.

Листом від 01.07.2015 року № 01-01/07 відповідач звернувся до покупця з вимогою здійснити попередню оплату за Договором, у зв'язку з невиконання покупцем даного обов'язку щодо здійснення попередньої оплати, встановленої п. 2.5.1 Договору.

12.11.2015 року згідно з платіжним дорученням № 7413 ПАТ «Азот», на виконання п. 2.5.1 Договору, здійснило перший платіж відповідачу у сумі 147 270,52 грн.

Тобто, позивач в порушення умов Договору здійснив перший платіж лише на 119 банківський день з моменту підписання Договору 12.11.2015 року.

Положеннями ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

З огляду на вказані норми, виконання відповідачем обов'язку щодо повідомлення про готовність продукції та щодо поставки продукції обумовлено виконанням позивачем обов'язку щодо здійснення першого платежу.

Як встановлено вище, поставка продукції обумовлена здійсненням позивачем обох платежів (виходячи з погоджених Договором строків, строк сплати другого платежу на 5 календарних днів передує строку поставки).

Оскільки позивач прострочив своєчасну оплату за Договором, відповідач мав право призупинити виконання обов'язку з поставки Продукції аж до сплину 5 денного строку від 24.05.2016 року (сплати позивачем другого платежу).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що незалежно від сплати другого платежу відповідач виконав необхідні дії для здійснення поставки продукції і повідомляв позивача листом № 05/12 від 18.12.2015 року про готовність поставки продукції з 24.12.2015 року (а.с. 67).

Проте, телефонограмою № 1-1812 від 18.12.2015 року позивач повідомив про призупинення роботи підприємства та неготовність прийняти продукцію, тобто належне виконання поставки не було прийнято з вини позивача (а.с. 68).

З огляду на зазначене, відповідачем 28.12.2015 року було укладено Договір № 281212 ЕЦ-МС про зберігання продукції на митному складі у м. Біла Церква (а.с. 69-73).

Зазначеним вище листом № 05/12 від 18.12.2015 року відповідач повідомляв позивача про прибуття продукції в зону митного контролю у м. Біла Церква 24.12.2015 року.

24.05.2016 року було здійснено другий платіж, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 19-21).

26.05.2016 року відповідач повідомив позивача про відвантаження продукції на адресу покупця та про орієнтовний строк доставки - 28.05.2016 року (а.с. 80).

Проте, позивач телефонограмою № 1-2605 від 26.05.2016 року повідомив про неготовність прийняти продукцію та висловив прохання тимчасово зберігати продукцію на складі до письмового підтвердження покупцем про можливість прийняття продукції (а.с 81).

30.06.2016 року листом № 411-25-39/408 позивач направив відповідачу прохання поставити продукцію (а.с. 82).

Таким чином, лише 30.06.2016 року позивач був готовий до прийняття продукції.

05.07.2016 року продукція була поставлена позивачу за видатковою накладною № РН-017, що також підтверджується поясненнями сторін (а.с. 28).

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, відповідач поставив продукцію у межах строків передбачених Договором, з урахуванням того, що позивач був готовий її прийняти лише 30.06.2016 року.

Отже відсутні підстави стверджувати про прострочення поставки продукції відповідачем, що виключає застосування до нього відповідальності у вигляді сплати неустойки за наведений в позові період.

З огляду на вказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині неустойки у сумі 62 023,12 грн. нараховані позивачем за період з 18.12.2015 року по 18.06.2015 року задоволенню не підлягають, оскільки позивач не був готовий прийняти продукцію у відповідності до умов Договору, а саме, прострочив сплату другого платежу та на повідомлення відповідача зазначав про неготовність прийняти продукцію. Слід також зазначити, що позивач був обізнаний про зберігання продукції на митному складі у м. Біла Церква.

Стосовно посилання позивача на Акт від 07.07.2016 року, складений позивачем, яким встановлено нестачу 24,5 кг продукції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 1 ст. 687 Цивільного кодексу України передбачено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Згідно з п. 5.1 Договору приймання продукції по кількості та якості здійснюється у відповідності до Інструкції: П-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості», затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року та П-7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по якості», затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.06.1966 року із обов'язковим викликом представника постачальника.

Актом прийомки продукції від 07.07.2016 року зафіксовано факт недостачі 24,5 кг Продукції, який підписаний представниками позивача, без виклику представника відповідача.

Відповідно до п. 18 Інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості» в разі неявки представника постачальника на виклик отримувача та в разі, коли виклик представника постачальника не є обов'язковим, приймання продукції за кількістю здійснюється за участю представника іншого підприємства або за участю представника громадськості підприємства з числа осіб, затверджених рішенням профспілкогово комітету або в односторонньому порядку, якщо на таке надано згоду постачальника.

Пунктом 5.1 Договору передбачена обов'язкова участь представника постачальника під час приймання товару. Проте позивачем не надано доказів та пояснень щодо виклику представника відповідача для приймання продукції за кількістю, чи надання відповідачем згоди на одноособове приймання продукції позивачем.

Таким чином, вказаний акт не відповідає вимогам зазначених норм та не є належним доказом нестачі поставленої продукції.

Крім того, згідно з п. 20 Інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості» матеріально-відповідальні та підпорядковані їм особи, а також особи, пов'язані з обліком, зберіганням, прийманням та відпуском матеріальних цінностей, не повинні призначатись в якості представників громадськості підприємства.

Членами комісії згідно Акту були завідуюча складом № 711 ОСОБА_5 та менеджер з управління матеріально-технічного постачання ОСОБА_6, тобто обидва члени комісії є особами, пов'язаними з обліком, зберіганням, прийманням та видачею матеріальних цінностей, що не заперечувалось позивачем.

У відповідності до приписів п. 25 Інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості» акт повинен бути складений у той же день, коли була виявлена нестача.

З Акту встановлено, що приймання продукції проводилось 05.07.2016 року (у неділю), а сам Акт був складений 07.07.2016 року (у вівторок), що є порушенням зазначеної норми.

Колегія суддів також звертає увагу, що у пакувальному листі концерну, в експортній декларації, в міжнародній товарно-транспортній накладній та у декларації про імпорт товару вага нетто продукції складає 1012 кг, а брутто - 1020 кг (а.с. 91-94).

Таким чином, дані щодо кількості поставленої продукції різняться.

З Акту прийомки продукції від 07.07.2016 року не можливо встановити стану упаковки, в якій надійшла Продукція, факту її розкриття чи пошкодження, розпломбування тощо.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи складення Акту прийомки продукції від 07.07.2016 року з порушеннями умов Договору та вимог чинного законодавства, оскільки Акт складений без участі представника відповідача, в ньому не викладено вичерпної інформації щодо ходу приймання продукції та всіх даних, необхідних для встановлення факту нестачі, яка сталась до моменту отримання продукції позивачем, відповідний Акт не є достатнім та належним доказом в підтвердження поставки продукції в меншій кількості.

Посилання апелянта на визнання відповідачем факту поставки продукції в меншій кількості та надання доказів на стадії апеляційного перегляду справи, колегія оцінює критично з огляду на зазначення кількості продукції у товаросупровідних документах, а також з огляду на відсутність належного обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у випадку належного встановлення нестачі або письмового чи договірного врегулювання кількості поставленої продукції та не повернення відповідачем коштів на відповідну кількість продукції, позивач вправі звернутися з відповідним позовом до відповідача про стягнення таких коштів.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Азот» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2017 року по справі № 911/3792/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Азот» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство «Азот» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азот» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2017 року по справі № 911/3792/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/3792/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.Г. Смірнова

А.І. Мартюк

Повний текст рішення складено 29.05.2017 року.