РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017Справа №910/7435/17

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Миколаїв

до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

про стягнення 58 741,88 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача Дем`янов І.Ю. - представник за довіреністю № 141/16 від 14.03.16

В судовому засіданні 21.06.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Миколаїв до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення 58 741,88 грн.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві Київської (позивач) зазначає, що з причин несвоєчасності отримання інформації за період з лютого 2013 по р. по вересень 2016 р. на особовий рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» (відповідач), який належав ОСОБА_3, було зайво перераховано 58 741,88 грн. А тому, позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання відповідача повернути зайво перераховані страхові виплати в сумі 58 741,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2017 порушено провадження по справі № 910/7435/17 за вказаною позовною заявою та призначено її розгляду у судовому засіданні на 31.05.2017.

29.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 31.05.2017 розгляд справи було відкладено на 21.06.2017 у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду позивачем.

19.06.2017 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання позивача про долучення документів на виконання вимог ухвали суду та про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача.

У судове засідання 21.06.2017 з'явився представник відповідача щодо клопотання позивача про розгляд справи без його участі не заперечував.

Представник відповідача заперечував проти вимог з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10.03.2004 між Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві (клієнт за договором) та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (банк за договором) укладено договір про виплату соціальної допомоги № 05/10-131535/30 відповідно до умов якого клієнт доручає, банк бере на себе зобов'язання здійснювати зарахування соціальної допомоги (надалі кошти) на поточні рахунки, відкриті в його установі, на виплату соціально значимих платежів одержувачам коштів. Одержувачами коштів є виключно фізичні особи, що одержують соціально значимі платежі від клієнта та мають карткові рахунки, відкриті у банку.

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у. Миколаєві від 27.01.2015 № 1423/2473/2473/74 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 потерплій ОСОБА_3 призначено перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1131,45 грн безстроково.

За доводами позивача, на виконання умов вказаного договору на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_3 надходили страхові платежі від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві протягом лютого 2013 - вересня 2016 на рахунок № 04401752 було перераховано позивачем 58 741,88 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями щомісячних відомостей на перерахування виплат.

За доводами позивача, Громадянка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 70 від 31.01.2013, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Як стверджує позивач у позові, про смерть ОСОБА_3 він довідався лише у вересні 2016 після отримання/повернення листа з відміткою поштового відділення № 34 з позначкою «одержувач помер». На запит позивача, комунальним закладом Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» надано відповідь про смерть ОСОБА_3 та долучено лікарське свідоцтво № 70 від 31.01.2013 р.

В подальшому, постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві № 1423/2473/2473/94 від 27.09.2016 припинено виплату страхових платежів на рахунок ОСОБА_3 з 01.09.2016 у зв'язку із зняттям з обліку справи потерпілої через її смерть.

23.11.2016 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути кошти, які було зайво перераховані на поточний рахунок ОСОБА_3 у зв'язку з її смертю.

24.01.2017 позивач повторно звернувся до відповідача із аналогічним проханням.

02.02.2017 відповідачем направлено відповідь позивачу, в якій зазначено, що умовами договору про виплату соціальної допомоги не передбачено здійснення банком списання зарахованих на рахунок клієнта коштів з метою їх повернення фонду та, що згідно зі статтею 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком та клієнтом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, для захисту своїх прав особа може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту права, який передбачено законом, що регулює відносини сторін або договором між сторонами.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734" встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків.

Відповідно до пункту 13 вищевказаної Постанови у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України. цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до частини 1 статті 28 та частин 1, 9 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати проводяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Пунктами 1.8, 1.9 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982, також передбачено спосіб одержання потерпілими та особами, які мають на це право, сум страхових виплат шляхом їх перерахування на особові рахунки в банку.

Повернення зайво виплачених сум проводиться на підставі постанови робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, якщо потерпілі або особи, які мають на це право, не заперечують підстав і розміру відрахування.

Відносини між банком і клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку регулює правовідносини між банком та клієнтом; за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина 2 статті 1068 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (забезпечує зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.39 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто примусове списання коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача стосовно особи - володільця рахунка, незалежно від його волевиявлення.

Виходячи з системного аналізу змісту положень статей 1066, 1067, 1071, 1212 Цивільного кодексу України та пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", суд вважає, що банк не є набувачем спірних страхових коштів в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку клієнта.

Оскільки, відповідач у межах договору про виплату соціальної допомоги № 05/10-131535/30 від 10.03.2014р. з урахуванням додаткової угоди № 3 до нього від 19.10.2015 р. укладеного між Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», свої зобов'язання виконав у повному обсязі; умовами зазначеного договору не передбачено обов'язок банку щодо списання коштів із рахунка клієнта на вимогу фонду; банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, що є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом стосовно володільця рахунка або його спадкоємців, яке б зобов'язувало банк здійснити списання коштів з особового рахунка, відсутнє, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві області не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 3-80гс14 від 02.09.2014, № 3-45гс14 від 09.09.2014 та 3-49гс14 від 09.09.2014.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2017.

Суддя Пукшин Л.Г.