ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р.Справа № 916/828/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

прокурор: Озерова О.Д. посвідчення №035121 від 13.08.2015р.;

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 03.03.2017р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/828/17:

За позовом: Прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1; в особі, якою є Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради;

до відповідача: Малого колективного підприємства "ПРАЦЯ";

про стягнення 170122,08 грн.,

в с т а н о в и в :

Прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №1 в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (далі - Позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Малого колективного підприємства "ПРАЦЯ" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 170122,08 грн. за невиконання умов Договору підряду №2207 від 16.11.2016р. (далі - Договір), укладеного між позивачем та відповідачем у справі.

Підставою для стягнення заборгованості у вказаній сумі прокурор зазначає невиконання Відповідачем зобов'язань щодо проведення робіт з капітального ремонту внутрішньоквартальних проїздів вздовж будинків по вул. Архітектора Старова, 8а, 8б, 4в у м. Миколаєві, взятих Відповідачем за Договором.

Керуючись ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України, ст.ст. 173, 179, 193, 22 ГК України, ст.ст. 2, 29, 54-57 ГПК України, прокурор просить позов задовольнити.

Відповідач в засідання суду не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення у справі).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалою господарського суду від 31.05.2017р. розгляд справи № 916/828/17 продовжено до 22.06.2017р.

В засіданні суду 14 червня 2017р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема : письмовими і речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, 16.11.2016 року між Позивачем (Замовник) та Відповідачем (Підрядник) укладено договір підряду №2207 щодо капітального ремонту внутрішньоквартальних проїздів вздовж будинків по вул. Архітектора Старова, 8а, 8б, 4в у м. Миколаєві на суму 842730, 98 грн.

Пунктом 1.1. Договору підрядник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, на свій ризик, з використанням своїх матеріалів виконати роботи з капітального ремонту внутрішньоквартальних проїздів вздовж будинків по вул. Архітектора Старова, 8а, 8б, 4в у м. Миколаєві.

Відповідно до пунктів 5.2 та 5.3 Договору, строк дії Договору: з моменту його підписання Сторонами і до 31.12.2016, водночас до повного виконання зобов'язань. Строк виконання робіт за цим Договором визначено календарним планом виконання робіт, який є додатком №2 до Договору підряду, відповідно до якого строком закінчення робіт є грудень 2016 року.

Відповідно до пункту 3.4. вказаного Договору Замовник - Позивач взяв на себе обов'язок сплатити Підряднику - Відповідачу аванс у розмірі 50% від договірної ціни на строк не більше одного місяця згідно з підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України „Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти від 23.04.2014 № 117.

Відповідно до пункту 2.1. Договору фінансування відбувалося із двох джерел: за рахунок коштів місцевого бюджету; за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально - економічного розвитку окремих територій по м. Миколаєву.

Відповідач, відповідно до умов пункту 3.4. Договору, 30.11.2016 отримав аванс за рахунок коштів місцевого бюджету в сумі 166267, 99 грн. та за рахунок субвенції з державного бюджету в сумі 255097, 50 грн. Загальна сума авансу, отриманого Відповідачем становить 421365, 49 грн., що складає 50% від загальної суми Договору 842730, 98 грн.

У зв'язку із невиконанням відповідачем умов пункту 3.4. Договору, роботи з капітального ремонту внутрішньоквартальних проїздів вздовж будинків по вул. Архітектора Старова, 8а, 8б, 4в у м. Миколаєві не виконані на суму виплаченого Департаментом авансу.

Так, відповідно до акту фіксації недоліків виконаних робіт від 30.12.2016р., підписаного представниками обох сторін, та довідки Департаменту про стан заборгованості від 01.03.2017р., Відповідач роботи з капітального ремонту внутрішньоквартальних проїздів вздовж будинків по вул. Архітектора Старова, 8а, 8б, 4в у м. Миколаєві не виконував.

Згідно з довідкою Департаменту про стан заборгованості від 01.03.2017р. Відповідач 06.01.2017 повернув кошти субвенції з державного бюджету в сумі 255097, 50 грн.

Відповідно до п. 19 Постанови КМУ від 27.12.2009 року № 1764 „Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва - замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом). Розмір авансу не може перевищувати 30 відсотків вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов'язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику.

Таким чином, яку зазначає прокурор, станом на 01.03.2017 заборгованість Відповідача перед місцевим бюджетом з повернення, одержавного та невикористаного у тримісячний термін авансу, складає 166267, 99 грн.

27.12.2016 року Позивачем на адресу Відповідача направлено претензію щодо виконання умов Договору та повернення невикористаної суми авансу протягом місяця, з моменту отримання претензії. Претензія отримана Відповідачем 19.01.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, кошти Відповідачем не повернуті.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу з повернення авансового платежу у сумі 166267, 99 грн.

Крім того, згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1 Договору зазначено, що у випадку порушення своїх зобов'язань сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до пункту 7.3. Договору, за порушення сторонами строків виконання зобов'язань, винна Сторона сплачує іншій Стороні неустойку у розмірі не нижче облікової ставки НБУ за кожен день затримки.

Позивачем, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору, розраховано пеню, яка підлягає до стягнення з відповідача у сумі 3854, 09 грн.

Клопотання Відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи суд відхиляє за безпідставністю та недоведеністю.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Малого колективного підприємства „Праця (вул. Маловського, 3, м. Одеса, 65006, код - 14365320) на користь Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (вул. Адмірала Макарова, 7, м. Миколаїв, 54030, одержувач платежу: ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, , розрахунковий рахунок для зарахування суми боргу - №3487) основний борг у сумі 166267 (сто шістдесят шість тисяч двісті шістдесят сім) грн. 99 коп. та пеню у розмірі 3854 (три тисячі вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 09 коп.

3. Стягнути з Малого колективного підприємства „Праця (вул. Маловського, 3, м. Одеса, 65006, код - 14365320) на користь прокуратури Миколаївської області (вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001; р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) судовий збір у сумі 2551 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 83 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19 червня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук