ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" червня 2017 р.Справа № 924/384/17

Господарський суд Хмельницької області у складі: Суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали

за позовом Фермерського господарства "Чернишова Івана Гавриловича", с. Антонівка Новоушицького району

до Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" м. Хмельницький

про зобов'язання передати дизельне пальне підвищеної якості (Євро) марки F виду в кількості 4900 літрів палива.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - голова

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 12.05.2017 р.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач - Фермерське господарство „Чернишова Івана Гавриловича, с. Антонівка Новоушицького району звернувся із позовом до Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" м. Хмельницький про зобов'язання передати дизельне пальне підвищеної якості (Євро) марки F виду в кількості 4900 літрів палива.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 лютого 2014 року ним було здійснено перерахунок коштів в сумі 102 569 грн. 50 коп. на рахунок ПМВКП „Лан в оплату 10 900 літрів дизельного палива підвищеної якості (Євро) марки F виду (платіжне доручення № 25 від 18 лютого 2014 року). 13 березня 2014 року по товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) № ТТНБГД 112 від 13.03.2014 року та видатковій накладній № БГД 112 від 13.03.2014 року відповідач поставив йому 6000 літрів дизельного палива на суму 56 100грн. Дизельне пальне в кількості 4900 літрів від ПМВКП „Лан, так і не надійшло.

Просить позов задоволити.

Відповідач позову не визнав. У відзиві зазначив, що позивачем не надано письмових доказів про факт укладення договору та підстав виникнення зобов'язань про поставку 4900 літрів палива. Із платіжного доручення №25 від 18 лютого 2014 року в якому зазначено, що в адресу ПМВКП „ЛАН перераховано 102569грн. 50 копійок (призначення платежу - за дизпаливо згідно рахунку №75 від 17.02.2014р.) не випливає зобовязання по договору від 18 лютого 2014 року на поставку дизельного пального в кількості 4900 літрів.

Вважає позовні вимоги не обгрунтованими та такими, що непідтверджені доказами.

Крім того, просить суд застосувати строк позовної давності.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

18 лютого 2014 року Фермерським господарством „Чернишова Івана Гавриловича було здійснено перерахунок коштів в сумі 102 569 грн. 50 коп. на рахунок ПМВКП „Лан в оплату 10 900 літрів дизельного палива підвищеної якості (Євро) марки F виду.

В графі призначення платежу у вказаному дорученні вказано за дизпаливо згідно рахунку №75 від 17.02.2014року.

13 березня 2014 року по товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) № ТТНБГД 112 від 13.03.2014 року та видатковій накладній №БГД112 від 13.03.2014 року відповідач поставив йому 6000 літрів дизельного палива на суму 56 100грн.

Позивач вважає, що у відповідача виникло зобовязання по поставці йому ще дизельного пального в кількості 4900 літрів.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як було встановлено під час розгляду справи, договір від 18 лютого 2014року, на який посилається позивач у позовній заяві відсутній.

Рахунок №75 від 17.02.2014року, який зазначено у платіжному дорученні №25 позивачем також не надано.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позивачем не доведено існування між сторонами договірних зобовязань по поставці останньому дизельного пального підвищеної якості (Євро) марки F виду в кількості 4900 літрів .

На підставі зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позов є не обґрунтованим, не підтверджений належними доказами, та не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що не підлягає задоволенню заява відповідача від 33.07.2017р. про застосування строку позовної давності до позовних вимог про зобовязання поставити. Дизельне пальне. з огляду на наступне.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу, можливість захисту цивільного права або інтересу породжується лише його порушенням. Зважаючи на те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, у задоволенні заяви відповідача від 23.07.2008р. про застосування строку позовної давності слід відмовити.

Відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності мєс важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено факту порушення його прав, в задоволенні вказаної заяви необхідно відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Фермерського господарства "Чернишова Івана Гавриловича", с. Антонівка Новоушицького району до Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" м. Хмельницький про зобов'язання передати дизельне пальне підвищеної якості (Євро) марки F виду в кількості 4900 літрів відмовити.

Повний текст рішення складено 15.06.2017року.

Суддя Шпак В.О.

Віддрук. 3 прим.:

1 до справи.

2 позивачу Хмельницька обл, Новоушицький р-н, с.Антонівка, вул. Центральна 2

3 відповідачу 29000 м.Хмельницький, вул. Грушевського буд..99 к.106