ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 Справа № 917/1006/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

про стягнення 5 174 534,06 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 75 від 15.12.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 29-14/13 від 03.01.2017 р.

Розглядається позов про стягнення з відповідача 5 174 534,06 грн., з яких: 3 930 521,78 грн. - пеня, 302 107,72 грн. - 3% річних; 941 904,56 грн. - інфляційні втрати (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.09.2016 р. вх. №11833) за неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати за природний газ, переданий по договору розподілу природного газу від 30.12.2015 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.10.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача 3 930 521,78 грн. пені, 302 107,72 грн. 3% річних; 941 904,56 грн. інфляційних втрат та 77 618,01 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 р. рішення господарського суду Полтавської області від 17.10.2016 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р. у справі №917/1006/16 скасовано; справу №917/1006/16 передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 917/1006/16 передано на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.05.2017 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.05.2017 р., зобов'язано сторін надати письмові пояснення та відповідні докази на виконання вказівок касаційної інстанції.

25.05.2016 р. позивач через канцелярію суду надав детальний розрахунок згідно Спільних протокольних рішень №3092 від 13.12.2016 р. на суму 12000000 грн., №3093 від 13.12.2016 р. на суму 13 037 017,53 грн., № 21 від 11.01.2017 р. на суму 10 000000 грн.

31.05.2017 р. позивач надав суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача 3 878 540,14 грн пені, 298 195,16 грн - 3% річних, 983 807,63 грн інфляційних втрат. Судом прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог.

31.05.2017 р. позивач подав уточнений розрахунок 3% річних, пені та інфляційних, відповідно до якого відповідачу нараховано 3 878 540,14 грн пені, 298 195,16 грн - 3% річних, 983 807,63 грн інфляційних втрат.

01.06.2017 р. відповідачем надані додаткові пояснення (вх. № 6993) на виконання вказівок касаційної інстанції.

07.06.2017 р. позивачем надані письмові пояснення (вх. № 7231).

08.06.2017 р. позивачем надана заява про зменшення позовних вимог (вх. № 7313), у якій просить стягнути з відповідача 3 853 565,15 грн пені, 295 677,58 грн - 3% річних, 983 807,63 грн інфляційних втрат.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Суд розцінює, подану позивачем заяву (вх. № 7313 від 08.06.2017), як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення 3 853 565,15 грн пені та 295 677,58 грн - 3% річних.

Суд прийняв зазначену заяву до розгляду та вирішує спір виходячи з нової ціни позову, а саме: про стягнення з відповідача 3 853 565,15 грн пені, 295 677,58 грн - 3% річних, 983 807,63 грн інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі (в редакції заяви від 08.06.2017 р.) та наполягав на його задоволенні, в обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору.

Представник відповідача підтримав позицію, викладену у письмових поясненнях та просив суд зменшити розмір пені на 90%.

Клопотання про зменшення пені судом задоволене частково. Обґрунтування вказаного наведене у мотивувальній частині рішення.

В судовому засіданні 25.05.2017р. суд оголосив перерву до 08.06.2017р.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (позивач) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (відповідач) укладено Типовий договір розподілу природного газу.

Договір укладений шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання №1-02/02/14-Р від 30.12.2015 р. до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до умов вказаного договору позивач (оператор ГРМ) зобов'язується надати споживачу (відповідачу) послугу з розподілу природного газу, а споживач (відповідач) зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором (п. 2.1 договору).

Позивач зазначає, що у зв'язку з не проведенням своєчасної оплати за отримані послуги з розподілу природного газу, ПАТ "Полтавагаз" 24.03.2016 р. звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" основного боргу.

Період нарахування заборгованості з основного боргу становить з січня 2016 року по березень 2016 року включно.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.06.2016 р. у справі №917/497/16 позовні вимоги ПАТ "Полтавагаз" задоволено повністю, стягнуто з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на користь ПАТ "Полтавагаз" 15 195 721,93 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факти, встановлені рішенням господарського суду від 03.06.2016 р. у справі №917/497/16, відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними і не потребують повторного доказування.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що оскільки судове рішення про стягнення з відповідача 15 195 721,93 грн. основного боргу, не виконано, позивач вправі вимагати стягнення з останнього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 295 677,58 грн. 3% річних за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно); 3 853 565,15 грн. пені за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно) з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та 983 807,63 грн. інфляційних втрат за період лютий - травень 2016 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Частиною 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

При прийнятті рішення, враховуючи вказівки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2017, суд виходив з наступного.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 4 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-Пбгсії, від 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу від 13.12.2016 № 3092 на суму 12 000 000 грн, 13.12.2016 № 3093 на суму 13 037 017,53 грн та 11.01.2017 № 21 на суму 10 000 000 грн.

Відповідно до ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За механізмом взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеним Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою КМУ №20 від 11.01.2005, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Постанову КМУ №20 від 11.01.2005 р.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Оформлення та підписання в конкретному випадку Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків слід вважати елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права.

Відповідно до Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу від 13.12.2016 № 3092, від 13.12.2016 № 3093, від 11.01.2017 № 21 заборгованість відповідача погашена за зобов'язаннями квітня 2016 року - грудня 216 року.

Заборгованість, яка утворилася за період січень 2016 року - березень 2016 року відповідачем погашена в повному обсязі виключно грошовими коштами. Тобто, як досліджено судом, на виконання вказівок касаційної інстанції, оплата була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених сторонами Спільними протокольними рішеннями.

Як убачається з матеріалів справи, ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" невчасно здійснювало розрахунки по оплаті за отримані послуги з розподілу природного газу за вказаний період.

Договором, укладеним між сторонами, встановлений термін виконання зобов'язання за відповідний звітний період.

Як пояснив представник відповідача, заборгованість виникла не з вини ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго". Відповідач самостійно не впливає на своєчасність розрахунків за розподіл природного газу з об`єктивних причин, є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів. На підприємстві склалась складна економічна ситуація, яка виникла у зв`язку зі збитковістю послуг з теплопостачання, що підтверджується копією фінансового звіту. Відповідачем проведено часткову оплату боргу за розподіл природного газу на виконання рішення суду у справі №917/497/16.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Для застосування санкцій, передбачених договором та наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за зобов`язаннями, які компенсує держава, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених сторонами Спільними протокольними рішеннями.

Як встановлено судом, оплата була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених сторонами Спільними протокольними рішеннями.

Тому, вимоги позивача про стягнення 295 677,58 грн. 3% річних за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно) та 983 807,63 грн. інфляційних втрат за період лютий - травень 2016 року. є правомірними обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 853 565,15 грн. пені за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що заборгованість виникла не з вини відповідача, а саме: відповідач є комунальним підприємством, основним джерелом коштів є надходження від споживачів, серед яких є бюджетні установи та організації, розрахунки яких залежать від бюджетного фінансування; відповідачем проведено часткову оплату боргу за розподіл природного газу на суму 47708925,64 грн. Також, зазначає, що позивачем не доведено факту понесення ним збитків в результаті невиконання відповідачем зобов'язань за договором.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум ВГС України в пп. 3.17.4. п. 3.17. Постанови від 26.12.2011 р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки (абзац 4 пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. №18).

Оскільки, відповідач є комунальним підприємством та єдиним постачальником послуг централізованого теплопостачання у місті Полтаві, що забезпечує опаленням крім житлових будинків, також і бюджетні організації; враховуючи збитковість господарської діяльності відповідача за 2016 рік та скрутний фінансовий стан підприємства, що підтверджується звітами про фінансові результати та балансом, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання зобов'язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% та стягнути з відповідача 1926782,58 грн. пені.

В решті пені суд відмовляє в позові.

Враховуючи вищевикладене суд задовольняє позов частково.

Судовий збір відповідно до вимог статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

При цьому, судом враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 3 ст. 83, 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, р/р 9 в філії Октябрського відділення № 43 ПАТ "Ощадбанк", м. Полтави, МФО 391098, на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, п/р 545 в філії - Полтавське управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 331467, - 295 677,58 грн - 3% річних, 983 807,63 грн інфляційних втрат, 1926782,58 грн пені, 76 995,76 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 13.06.2017р.

Суддя О.А. Киричук