ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Справа № 904/10969/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Полякова Б.М.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (попередня назва - Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - наказ ДФС України від 25.01.2017 № 39)
на постанову та ухвалувід 02.02.2017 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 господарського суду Дніпропетровської області
у справі№ 904/10969/15 господарського суду Дніпропетровської області
за заявою боржникатовариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ТК", м. Дніпро
провизнання банкрутом
ліквідаторарбітражний керуючий Черненченко Д.А.

в судове засідання з'явився представник:

ТОВ "ВЕСТ ТК" в особі ліквідатора Черненченко Д.А.Зорін Р.О., довір.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 у справі № 904/10969/15 прийнято до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ТК" (далі - Товариство, Боржник) про порушення справи про банкрутство останнього в порядку норм ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено підготовче засідання суду тощо, а також вирішені підготовчі питання щодо призначення арбітражного керуючого у справі.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 Товариство визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на чотири місяці, до 26.05.2016, а ліквідатором Боржника призначено арбітражного керуючого Черненченка Дениса Альбертовича тощо.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 (суддя Калиниченко Л.М.) вирішено долучити до матеріалів справи відзив ліквідатора Черненченко Д.А. за № 01-34/40-12 від 13.12.2016 з доданими до нього документами; затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора Товариства; ухвалено ліквідувати юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ТК", припинено повноваження ліквідатора у справі арбітражного керуючого Черненченка Дениса Альбертовича та припинено провадження у справі.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулася до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 та припинити провадження у справі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 (головуючий суддя - Чус О.В., судді: Кузнецов В.О., Парусніков Ю.Б.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 - без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (попередня назва - Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, наказ ДФС України від 25.01.2017 № 3, далі-Інспекція) звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати як ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016, так і постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 та припинити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням апеляційним судом норм матеріального права, зокрема, ст.111 Цивільного кодексу України, ст.ст. 41, 78 Податкового кодексу України, а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представника ліквідатора Боржника та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Переглядаючи оскаржувані ухвалу першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення провадження у справі про банкрутство Товариства, а також постанову апеляційного суду про залишення вказаної ухвали без змін, касаційний суд виходить з того, що в оскаржуваних судових рішеннях суди встановлювали обставини порушення та здійснення провадження у даній справі про банкрутство за особливостями, передбаченими нормами ст. 95 Закону про банкрутство. Отже, враховуючи також те, що жодне із прийнятих у даній справі судових рішень стосовно порушення провадження та ходу процедури банкрутства у даній справі по суті в апеляційному порядку не переглядалось, здійснюючи апеляційне провадження з перегляду згаданої ухвали місцевого суду, апеляційний суд, виходячи з приписів ч. 2 ст. 101 ГПК України та користуючись повноваженнями, передбаченими вказаними нормами, мав надати правову оцінку, у тому числі і обставинам та підставам порушення та здійснення провадження у даній справі про банкрутство в контексті дотримання відповідних норм законодавства.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови апеляційного суду, в порушення наведених норм ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний суд обмежився лише доводами податкового органу, наведеними в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції від 13.12.2016, встановленням та наданням правової оцінки лише обставинам, що були встановлені судом першої інстанції та посиланням на ті процесуальні документи, що були прийняті у справі - щодо здійснення ліквідаційної процедури, складення звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, а також підставам для завершення ліквідаційної процедури Боржника та припинення провадження у даній справі про банкрутство.

У зв'язку із цим касаційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до частини 1 статті 95 Закону про банкрутство якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку досудової ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Такий порядок передбачений нормами ч. 3 ст. 110, ст. 111 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також нормами ст. 60 Господарського кодексу України (далі - ГК України), норми яких містять загальні положення про ліквідацію юридичної особи (суб'єкта господарювання).

Особлива процедура, що передбачена ст. 95 Закону про банкрутство (банкрутство боржника, що ліквідується власником), випливає з процедури добровільної ліквідації юридичної особи, тобто ліквідації юридичної особи за рішенням її учасників (власників) або органу, уповноваженого на це установчими документами.

У зв'язку з цим необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку ст. 95 Закону про банкрутство є дотримання вимог цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи.

Такі передумови полягають у наступному:

Прийняття рішення власником майна (або органом, уповноваженим управляти майном) боржника про звернення боржника до господарського суду із заявою. Проведення аналізу активів боржника у вигляді проведення інвентаризації наявного майна (у тому числі переданого у заставу майна), його належної оцінки та оцінки грошових коштів на рахунках боржника. Аналіз пасивів боржника шляхом публікації оголошення згідно з вимогами ч.ч. 2, 5 ст. 105 ЦК України, а також повідомлення явних кредиторів персонально у письмовій формі про ліквідацію юридичної особи боржника (ч. 3 ст. 60 ГК України) з метою виявлення кредиторів та встановлення повного обсягу кредиторської заборгованості, у тому числі по податках, зборах (обов'язкових платежах). Проведення аналізу активів та пасивів боржника є підставою складення проміжного ліквідаційного балансу, який додається до заяви боржника відповідно до п. 3 ст. 11 Закону про банкрутство. Повідомлення органу державної податкової служби про ліквідацію підприємства - ч. 7 ст. 111 ЦК України та ч. 3 ст. 60 ГК України.

Дотримання визначених вимог та сукупність вказаних дій із доданням доказів їх проведення є підставою для звернення ліквідатора (ліквідаційної комісії) із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 95 Закону про банкрутство та складає предмет спору у справі про банкрутство за особливою процедурою, що порушується в порядку норм означеної статті.

При цьому, колегія суддів зауважує, що необхідною та обов'язковою передумовою порушення провадження у справі про банкрутство в порядку норм ст. 95 Закону про банкрутство та визнання боржника банкрутом відповідної до цієї статті є додання та наявність доказів на підтвердження всіх передумов для порушення провадження в порядку означеної статті саме на момент звернення боржника із відповідною заявою.

Так, як встановили суди обох інстанцій в ході розгляду справи та вбачається з матеріалів справи, Боржник в заяві про порушення справи про банкрутство послався на прийняття загальними зборами учасників Боржника рішення про припинення діяльності останнього шляхом його ліквідації - протокол № 2/10 від 13.10.2015 (т. 1 а.с. 22), як цього вимагають норми ч. 1 ст. 95 Закону про банкрутство про банкрутство та ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України.

Між тим, підтримуючи висновки в оскаржуваній ухвалі місцевого суду, а відповідно підтримуючи законність порушення та здійснення провадження у даній справі про банкрутство, такому рішенню учасників Товариства апеляційний суд не надав жодної правової оцінки.

Так, як вбачається з матеріалів справи, таке рішення було прийнято двома учасниками Товариства - фізичною особою - ОСОБА_6 (розмір частки 1 %) та юридичною особою - Компанією Колорфулл груп ЛТД (розмір частки 99 %) (статут, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців від 14.12.2015 - т. 1 а.с. 15-21, 24-29). При цьому інтереси Компанії Колорфулл груп ЛТД на вказаних зборах представляв її представник - ОСОБА_7. На підтвердження повноважень ОСОБА_7 діяти від імені Компанії Колорфулл груп ЛТД в справу надана копія довіреності від 01.07.2015 та її переклад з апостилем, а також копія паспорту на ім'я ОСОБА_7 (т. 1 а.с.87-99). Касаційний суд звертає увагу на те, що вказана довіреність видана від імені Компанії Колорфулл груп ЛТД та підписана директором паном ОСОБА_8. Однак правова оцінка не предмет підтвердження повноважень пана ОСОБА_8 саме як директора Компанії Колорфулл груп ЛТД та особи, уповноваженої видавати довіреності для представлення інтересів вказаної компанії, судом жодної із попередніх інстанцій не надавалась, а відповідно і не надавалась правова оцінка законності згаданому рішенню про припинення діяльності Боржника шляхом його ліквідації, відображеному в протоколі № 2/10 від 13.10.2015 в контексті дотримання наведених норм ч. 1 ст. 95 Закону про банкрутство про банкрутство та ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами, Боржник в заяві про порушення справи про банкрутство послався на наявність кредиторських вимог ТОВ "Барта М" в сумі 520 000 грн., що стали однією із матеріально-правових підстав для порушення провадження у даній справі про банкрутство, а на підтвердження цих вимог була надана копія вимоги цього кредитора від 17.11.2015. При цьому, у вказаній вимозі визначені підстави виникнення правовідносин між таким кредитором та Боржником - договір на надання інформаційно-консультаційних послуг № 21/12 від 21.12.2014, а також докази, що підтверджують виникнення зазначеної заборгованості - акти здачі-прийняття робіт та акт звіряння взаємних розрахунків за вказаним договором.

Втім, підтримуючи висновки в оскаржуваній ухвалі місцевого суду, а відповідно підтримуючи законність порушення та здійснення провадження у даній справі про банкрутство, апеляційний суд, в порушення згаданих норм - зокрема ст. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону про банкрутство, ч. 3 ст. 60 ГК України та ст.ст. 32-36 ГПК України, не надав правову оцінку тому, чи були додані вказані докази до заяви про порушення справи про банкрутство Товариства, а відповідно не було надано правову оцінку цієї заборгованості на предмет її наявності та підтвердження належними доказами у справі.

Слід зазначити, що норми ст. 1 Закону про банкрутство визначають кредитора як юридичну або фізичну особу, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

Грошове ж зобов'язання за нормами цієї ж статті закону визначено, як зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Отже, виходячи з правового аналізу наведених норм ст. 1, ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 95 Закону про банкрутство, при вирішенні питання про наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство (у тому числі в порядку ст. 95 вказаного закону) діюче законодавство вимагає підтвердження достатніми та належними доказами у справі наявності кредиторських вимог до боржника, що з боку, зокрема апеляційного суду перевірено не було.

В контексті викладеного у сукупності апеляційному суду слід було надати правову оцінку, чи відповідає нормам ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України прийнятий місцевим судом складений та наданий у справі проміжний ліквідаційний баланс Товариства (т. 1 а.с. 84), та чи відповідають обставинам справи відомості в цьому балансі.

Крім цього, касаційний суд звертає увагу на те, що в своїй постанові апеляційний суд встановив, що в ході ліквідаційної процедури під час проведення інвентаризації на підприємстві Боржника не було виявлено майна та інших матеріальних або грошових цінностей. Ці самі обставини були зазначені, як такі, що виявлені в ході досудової процедури ліквідації Товариства, та вказані в заяві про порушення провадження у справі Товариства, а також встановлені місцевим судом при винесенні ухвали від 12.01.2016 -про порушення справи про банкрутство з посиланням на відповідні докази у справі (т. 1 а.с. 5-13, 34, 205-209).

Однак, здійснюючи апеляційне провадження у даній справі, апеляційний суд не надав правову оцінку вказаним обставинам в контексті норм ч. 4 ст. 11 Закону про банкрутство, якими передбачено, що боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат, якщо інше не передбачено цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним та стосовно безпосереднього висновку апеляційного суду та підтримання аналогічного висновку місцевого суду щодо затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення провадження у справі за встановлених цими ж судами обставин щодо непогашення вимог визнаних у справі кредиторів Боржника, касаційний суд зазначає, що, апеляційний суд не надав згаданим фактам жодної правової оцінки та не розглянув відповідні питання в контексті також норм ч. 6 ст. 95 Закону про банкрутство, якими передбачено, що власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор), які допустили порушення вимог частини першої цієї статті, несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів.

У зв'язку із вищезазначеними порушеннями, допущеними, зокрема, з боку апеляційного суду, які пов'язані, зокрема, з неповним з'ясуванням обставин справи та ненаданням належної правової оцінки всім обставинам справи відповідно до згаданих норм законодавства, касаційний суд вирішив, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, передчасно, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. Справа ж, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 1119 ГПК України, підлягає направленню на новий розгляд до апеляційного суду в іншому складі суду.

Апеляційному ж суду при новому розгляді справи слід усунути недоліки та порушення, визначені в даній постанові, та здійснити розгляд справи, з урахуванням наведених в цій постанові вказівок (ч. 1 ст. 11112 ГПК України).

Дійшовши викладеного висновку, касаційні вимоги про припинення провадження у даній справі, задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1, 11, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, ст. 60 Господарського кодексу України та ст.ст. 33, 34, 1115, 1117, 1119 - 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 904/10969/15 скасувати.

3. Справу № 904/10969/15 направити на новий апеляційний розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 19.06.2017