КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/23836/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 27.02.2017р.

у справі № 910/23836/16 ( суддя Н.Б. Плотницька)

за позовом Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой"

про стягнення 999 881, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" про стягнення 721 414 грн 51 коп. пені та 227 467 грн. 12 коп. штрафу за порушення строків виконання зобов'язань за договором на виконання робіт по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3 її електросилового, технічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ" № 217 від 03.09.2015.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.02.2017р. у справі № 910/23836/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позов повністю, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що місцевий суд неповно встановив обставини справи, не з'ясував виконання позивачем (виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради) зобов'язання щодо перерахунку авансу (попередньої оплати) та необґрунтовано послався на статтю 538 Цивільного кодексу України. Судом не було з'ясовано обставини по справі стосовно факту перерахунку авансу (попередньої оплати) Товариству з обмеженою відповідальністю «Теплогазстрой» Виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради у сумі 1 189 000 гривень 23.10.2015 року на придбання Генеральним підрядником (ТОВ «Теплогазстрой») необхідних для виконання кожного виду робіт матеріалів, конструкцій, виробів, у порядку передбаченим постановами Кабінету Міністрів України від 27.12.01 р. № 1764 «Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва» та від 23.04.14 р. № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт послуг, що здійснюються за бюджетні кошти».

Крім того, апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий суд необґрунтовано послався на пункт 10.1 Додаткової угоди № 1 від 22.10.2015 року до Договору № 217 на виконання робіт по об'єкту «Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технологічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ», вказавши «... сторонами чітко визначено у пункті 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 22.10.2015 та становить до 31.12.2015, при цьому сторони не узгодили, що договір в частині нарахування штрафних санкцій діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором».

Апелянт звертає увагу суду на те, що в пункті 7.3.1 Договору № 217 на виконання робіт по об'єкту «Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технологічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ» (далі - Договір) зазначено, що за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Апелянт зазначає, що строк дії договору не є терміном дії зобов'язання і закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 статті 202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 31.05.2017 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності його повноваженого представника та додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак поштова кореспонденція, направлена на адресу відповідача повернулась на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року за №18 в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та додаткові пояснення до апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

03.09.2015 між Зеленодольською міською радою (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" (генеральний підрядник за договором) укладено договір на виконання робіт по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ" № 217, відповідно до умов якого за завданням замовника, генеральний підрядник зобов'язується на свій ризик відповідно до проектної документації та договірної ціни виконати роботи по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ", а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно з пунктом 1.3 договору генеральний підрядник зобов'язується протягом 2015-16 років виконати роботи зазначені в технічному завданні, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи. Кількість робіт визначається технічним завданням, що додається до договору, яке складає невід'ємну частину цього договору.

Сторонами погоджено п.3.1. договору ціна робіт, яка розрахована на підставі проектно-кошторисної документації та становить 3 963 816 грн. 00 коп. з ПДВ, в тому числі ціна робіт, які будуть виконані у 2015 році становить 1 818 078 грн. 50 коп.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що замовник при надходженні бюджетних коштів перераховує генеральному підряднику аванс у розмірі не більше 30% вартості річного обсягу робіт за договором, згідно до календарного графіку робіт для придбання генеральним підрядником необхідних для виконання кожного виду робіт матеріалів, конструкцій, виробів у порядку передбачених Постановами Кабінету Міністрів України (далі Постанови КМУ) від 27.12.2001 № 1764 "Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва" та від 23.04.2014 № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт, послуг, що здійснюються за бюджетні кошти". Попередня оплата передбачається на строк не більше трьох місяців.

Початок, закінчення робіт визначаються календарним графіком виконання робіт (додаток № 2), які виконуються з моменту підписання договору у 2015 році до 31.12.2016, але можуть бути виконані достроково (пункт 5.1 договору).

Згідно з пунктом 5.5 договору у разі затримки фінансування сторони мають право призупинити взяті на себе обов'язки по договору до моменту виділення асигнувань з бюджету або інших джерел фінансування на данні види робіт.

22.10.2015 між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони змінили умови пунктів 3.1., 4.1. та 10.1. договору, а саме пункт 3.1 договору виклали в наступній редакції: ціна робіт розрахована на підставі проектно-кошторисної документації та становить 3 963 816 грн. 00 коп. з ПДВ.

Перший абзац пункту 4.1 договору сторонами викладено в наступній редакції: "Замовник при надходженні бюджетних коштів перераховує генеральному підряднику аванс у розмірі не більше 30% вартості річного обсягу робіт за договором, згідно до календарного графіку робіт для придбання генеральним підрядником необхідних для виконання кожного виду робіт матеріалів, конструкцій, виробів у порядку передбачених Постановами Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 "Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва" та від 23.04.2014 № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт, послуг, що здійснюються за бюджетні кошти". Попередня оплата передбачається на строк не більше трьох місяців, але не пізніше 28 грудня поточного року."

Крім того, додатковою угоду № 1 викладено в новій редакції пункт 10.1 договору, відповідно до якого договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 721 414 грн. 51 коп. пені та 227 467 грн. 12 коп. штрафу за порушення строків зобов'язань щодо виконання робіт, передбачених укладеним між сторонами договором на виконання робіт по об'єкту "Реконстркція споруди КНС-3, її електросилового, технічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ" № 217 від 03.09.2015 .

За змістом статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Сторонами погоджено зустрічне виконання відповідачем зобов'язання виконати робити після виконання позивачем зобов'язання щодо перерахування авансу, у строк до 28.12.2015.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач всупереч вимог ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не надав суду першої інстанції належних доказів перерахування відповідачу авансу, а отже місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач з урахуванням пункту 5.5 договору та норм статті 538 Цивільного кодексу України мав право зупинити виконання свого обов'язку з виконання робіт до виконання позивачем свого зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до пункту 7.3.1 договору за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила усіх заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Оскільки позивачем не було надано місцевому господарському суду доказів належного виконання зобов'язань за договором № 217 на виконання робіт по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ" від 03.09.2015, місцевий суд дійшов правильного висновку про порушення позивачем зобов'язання щодо перерахування авансу у встановлений пунктом 4.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 22.10.2015 строк та про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт.

Частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строк дії договору на виконання робіт по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольськ" № 217 від 03.09.2015 сторонами визначено у пункті 10.1. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 22.10.2015 ) який становить до 31.12.2015. Сторонами договору не узгоджено, що договір в частині нарахування штрафних санкцій діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Крім того, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо продовження строку дії договору та щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) виконання відповідачем обов'язку.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що строк дії договору № 217 від 03.09.2015, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, закінчився, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період прострочення з січня по червень 2016 року та штрафу є необґрунтованими, оскільки нараховані за період закінчення умов договору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач перерахував аванс (попередню оплату) Товариству з обмеженою відповідальністю «Теплогазстрой» у сумі 1 189 000 гривень 23.10.2015 року на придбання останнім необхідних для виконання кожного виду робіт матеріалів, конструкцій, виробів, оскільки позивачем не було надано до суду першої інстанції відповідних доказів перерахування зазначеного авансу.

Представником позивача надіслано до суду апеляційної інстанції документ, який не досліджувався в суді першої інстанції, а саме: копія платіжного доручення № 122 від 23.10.2015 про перерахування 1 189 000, 00 грн. з призначенням платежу: «поп. опл. 30% об. «Рек. Сп. КНС-3, її ел. техн. та вент.с» ( а.с. 185).

Відповідно до ч.1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК (1798-12) покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Апелянтом не надано суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання платіжного доручення № 122 від 23.10.2015 про перерахування 1 189 000, 00 грн. авансу відповідачу за договором № 217 від 03.09.2015, а отже не приймається апеляційним судом до уваги.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва відповідає чинному законодавству, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, в зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради на рішення Господарського суду м.Києва від 27.02.2017р. у справі № 910/23836/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва від 27.02.2017р. у справі № 910/23836/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23836/16 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Б.В. Отрюх