КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/187/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

на рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2017

у справі № 910/187/17 (суддя: Привалов А.І.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»

про стягнення 670,86 грн та повернення майна

за участю представників:

від позивача: представник Васильківська В.Є. (довіреність №52 від 27.10.2016);

від відповідача: представник Згуровець Т.В. (довіреність №1700 від 18.04.2017);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (надалі - РВ ФДМ України по Донецькій області) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (надалі - ПАТ «Укртелеком») про стягнення 670,86 грн неустойки та повернення майна за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4100/52009 від 30.12.2009.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 у справі №910/187/17 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь Державного бюджету України неустойку за час прострочення повернення об'єкту оренди у розмірі 670,86 грн; зобов'язано ПАТ «Укртелеком» повернути державне майно - нежитлові вбудовані приміщення на першому поверсі будівлі відділення зв'язку загальною площею 18,0 кв.м, які розташовані за адресою: Донецька обл., Костянтинівський район, с. Маркове, вул. Молодогвардійців, 32, балансоутримувачу - Донецькій дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за актом приймання-передачі; відстрочено виконання рішення в частині повернення майна на три місяці - до 02.06.2017.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, ПАТ «Укртелеком» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.04.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 було відкладено розгляд справи на 24.05.2017 для надання позивачем додаткових письмових пояснень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017, у зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідача та третьої особи, в порядку статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів, а розгляд справи відкладено на 07.06.2017.

У судове засідання 07.06.2017 третя особа своїх уповноважених представників повторно не направила, про день, місце та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином.

Вислухавши думку представників сторін, враховуючи, що третя особа не повідомила суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції та не заявила клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні 07.06.2017 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

07.06.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.12.2009 між РВ ФДМ України по Донецькій області (в тексті договору - орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком», в подальшому перейменованим на ПАТ «Укртелеком», (в тексті договору - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4100/2009 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлові вбудовані приміщення на першому поверсі будівлі відділення зв'язку, загальною площею 18,0 кв.м (далі - майно), які розташовані за адресою: Костянтинівський район, с. Маркове, вул. Молодогвардійців, 32, та перебувають на балансі Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 30.06.2009 і становить за незалежною оцінкою 14 353,60 грн.

Майно передається в оренду для надання населенню послуг зв'язку без надання доступу до Інтернету. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - листопад 2009 - 183,93 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2009 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за грудень 2009 (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.6 договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 10.1. договору останній укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 30.12.2009 до 29.11.2012 включно.

30.12.2009 на виконання умов вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду державне майно, визначене у п. 1.1 договору (Додаток №2 до договору).

В подальшому сторонами також укладались додаткові угоди до договору та договори про зміни до договору, якими визначався порядок нарахування та розміри орендної плати (а.с. 20-30, т. 1).

18.01.2013 між сторонами було укладено договір №4 про внесення змін до договору, відповідно до п. 9 якого пункт 10.1. договору викладено в наступній редакції: «10.1 Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 30.12.2009 до 29.11.2012 включно. Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.6 договору, листа Міністерства інфраструктури України від 16.10.2012 №10738/16/10-12 строк дії договору оренди було продовжено до 29.10.2015».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою про припинення дії договору оренди (у порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна») №11-06-05-06279 від 13.11.2015, в якій повідомив про те, що термін дії договору оренди №4100/2009 від 30.12.2009 закінчився 29.10.2015 та на новий строк продовжений не буде. Вказаним листом позивач також вимагав повернути майно з оренди в порядку, передбаченому договором (а.с. 31, т. 1).

У зв'язку з тим, що відповідач зазначені вимоги не виконав, вказане майно у порядку, передбаченому договором, не повернув, позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеним позивачем факт безпідставного користування відповідачем спірним майном та дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо його повернення позивачеві та сплати на користь останнього неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і в апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що ПАТ «Укртелеком» не отримувало від РВ ФДМ України по Донецькій області повідомлення про припинення дії договору оренди, у зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості перемістити підприємницьку діяльність.

Крім того, відповідач наголошував на необхідності залучення у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Міністерства інфраструктури України, у зв'язку з тим, що спірне майно увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», засновником і єдиним акціонером якого є Держава в особі Міністерства інфраструктури України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 761, ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 795 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що факт приймання відповідачем в строкове платне користування об'єкту оренди, визначеного в пункті 1.1. договору, підтверджується актом приймання-передавання від 30.12.2009, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками господарюючих суб'єктів, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду державне майно - нежитлові вбудовані приміщення на першому поверсі будівлі відділення зв'язку, загальною площею 18,0 кв.м, які розташовані за адресою: Костянтинівський район, с. Маркове, вул. Молодогвардійців, 32, та перебувають на балансі Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» для надання населенню послуг зв'язку, без надання доступу до Інтернету (Додаток №2 до договору).

Враховуючи те, що орендоване майно є державною власністю, до правовідносин, що склалися між суб'єктами господарювання за договором оренди, застосовуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов'язаних з передачею майна в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов'язаний повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст. 27 вказаного закону, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтями 764, 785 Цивільного кодексу України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 10.4 договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з урахуванням зміни вартості орендованого майна станом на дату продовження.

Згідно з п. 10.6. договору чинність цього договору припиняється, серед іншого, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 10.8 договору, у разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Виходячи з погоджених сторонами умов договору, після закінчення строку дії договору, в разі заперечень орендодавця щодо подальшого користування орендарем орендованими приміщеннями протягом місяця після закінчення строку дії договору, такий договір оренди припиняється, а орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його орендодавцю.

Про настання таких правових наслідків зазначається і в роз'ясненнях Пленуму Вищого господарського суду України, зокрема, у п. 4.1 Постанови «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 №12.

Як було зазначено вище, позивач листом вих. №11-06-05-06279 від 13.11.2015 повідомив відповідача про те, що термін дії договору оренди №4100/2009 від 30.12.2009 закінчився 29.10.2015, а наміру продовжити дію договору на новий строк у нього немає (а.с. 31, т. 1).

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи відповідача щодо неотримання останнім повідомлення про припинення дії договору, були правомірно відхилені судом першої інстанції з огляду на наявність в матеріалах справи доказів надсилання позивачем вказаного листа відповідачеві, а саме списку згрупованих поштових відправлень з відбитком штемпеля поштової установи від 13.11.2015 та фіскального чеку (а.с. 32, т. 1).

Виходячи з вищенаведеного, місцевим господарським судом було правильно встановлено, що строк дії договору оренди №4100/2009 від 30.12.2009 припинився 29.10.2015.

Згідно з п. 10.9 договору (в редакції зі змінами, внесеними договором №4 про внесення змін до договору оренди), майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримувачем. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Отже, умовами договору передбачено обов'язок орендаря повернути об'єкт оренди балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

При цьому, колегія суддів враховує письмові пояснення представника УДППЗ «Укрпошта», який зазначив, що балансоутримувач звертався до відповідача з листом від 14.12.2015 №01/3-3418, в якому просив терміново повернути орендоване майно та підписати акти приймання-передавання (а.с. 215, т. 1).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідного акта приймання-передавання про повернення майна відповідачем не складалося та сторонами не підписувалось, доказів протилежного відповідачем не надано.

Листом від 25.11.2016 №15-11/151 УДППЗ «Укрпошта» повідомило позивача про те, що ПАТ «Укртелеком» продовжує використовувати орендоване державне майно Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 35, т. 1).

Враховуючи, що правовою підставою користування вказаним майном є відповідний договір оренди, а матеріали справи свідчать про те, що нового договору оренди на спірні приміщення укладено не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач безпідставно займає зазначені приміщення.

За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлене, враховуючи, що користування відповідачем вказаними у договорі приміщеннями не спростовано, строк дії договору закінчився, доказів повернення вказаних приміщень та доказів укладення з позивачем нового договору відповідачем не надано, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про повернення майна є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає передчасними та недоведеними доводи апелянта щодо втрати позивачем права розпоряджатися спірними приміщеннями у зв'язку з тим, що вони передані до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», засновником і єдиним акціонером якого є Держава в особі Міністерства інфраструктури України, з огляду на наступне.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 16.02.2017 №56, який набрав чинності 01.03.2017, було припинено діяльність Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») та створено Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта»).

Відповідно до Статуту ПАТ «Укрпошта», затвердженого вказаним наказом, ПАТ «Укрпошта» є правонаступником прав та обов'язків УДППЗ «Укрпошта» (ідентифікаційний номер 21560045).

Згідно з п. 4.1 Статуту ПАТ «Укрпошта» засновником товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України, яке здійснює управління корпоративними правами держави стосовно товариства.

Пунктом 5.4 Статуту ПАТ «Укрпошта» передбачено, що усе нерухоме та інше майно, передане до статутного капіталу товариства або набуте товариством на законних підставах, є його власністю. Державне майно, передане товариству в господарське відання, користування чи управління, не включається до статутного капіталу товариства та використовується в порядку, передбаченому законодавством та цим Статутом.

Як вбачається з листа ПАТ «Укрпошта» від 13.04.2017 №101.14.2.1-857 спірне приміщення, розташоване за адресою: Донецька обл., Костянтинівський р-н, с. Маркове, вул. Молодогвардійців, 32, площею 18 кв.м, увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» (а.с. 99, т. 2).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Порядку підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), затвердженого Наказом Фонду державного

майна України від 12.01.2017 №17, під час перетворення державних підприємств у господарські товариства в процесі корпоратизації, передача державного майна здійснюється відповідно до рішення засновника на підставі акта передавання майна до статутного капіталу господарського товариства.

Так, у листі ПАТ «Укрпошта» від 13.04.2017 №101.14.2.1-857 зазначено, що після підписання акта передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» між Міністерством інфраструктури України та ПАТ «Укрпошта», договір оренди нерухомого майна буде укладатися між ПАТ «Укртелеком» та ПАТ «Укрпошта».

Згідно з інформацією, наданою Донецькою дирекцією ПАТ «Укрпошта» листом від 06.06.2017 №88/6-15/88, станом на вказану дату акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» знаходиться на стадії узгодження (а.с. 137, т. 2).

Крім того, згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 13.04.2017 будівля відділення зв'язку Маркове, що знаходиться за адресою Донецька обл., Костянтинівський р-н, с. Маркове, вул. Молодогвардійців, 32, належить до загальнодержавної форми власності. Власником вказаного майна є Держава в особі УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 33, т. 2)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на час вирішення даної справи, спірні приміщення перебувають у власності Держави в особі УДППЗ «Укрпошта» та, відповідно, саме на Фонд державного майна України та його регіональні відділення покладені функції орендодавця згідно приписів Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Також, позивач просив стягнути з відповідача 670,86 грн неустойки, яка нарахована на підставі п. 10.10 договору та ст. 785 ЦК України за період прострочення повернення відповідачем майна з 04.11.2015 по 31.10.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п. 10.10. договору, зі змінами, внесеними договором №3 про внесення змін до договору оренди, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 даного договору.

Як вбачається з розрахунку позивача, перевіреного апеляційним господарським судом, неустойка за час прострочення повернення об'єкту оренди за період з 04.11.2015 по 31.10.2016 складає 7 766,08 грн.

При цьому, позивач зазначив, що у зв'язку з наявністю у відповідача за договором оренди переплати по орендним платежам, позивачем було зараховано в рахунок погашення неустойки 7 095,22 грн, у зв'язку з чим останній просив стягнути з відповідача неустойку у сумі 670,86 грн.

Пунктом 3.9. договору встановлено право позивача зараховувати в рахунок подальших платежів зайвої суми орендної плати, що надійшла до державного бюджету та балансоутримувачу.

Однак, як правильно зауважив місцевий господарський суд, ні нормами чинного законодавства, ні умовами договору, не встановлено права позивача на залік зайвої суми орендної плати на погашення нарахованої неустойки за прострочення повернення орендованого майна, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, оскільки така неустойка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України» від 29.05.2012 №01-06/735/2012 зазначена неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою статтею 549 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання грошового зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Нарахування неустойки на підставі статті 785 Цивільного кодексу України виключно пов'язано з несвоєчасним поверненням майна орендодавцю.

Згідно ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Проте, оскільки приписи вказаної статті стосуються виконання грошових зобов'язань, то зайво сплачена орендна плата в сумі 7 095,22 грн не підлягає заліку в рахунок погашення неустойки, нарахованої на підставі статті 785 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, враховуючи прострочення повернення відповідачем орендованого майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованою та, з урахуванням приписів ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі - у сумі 670,86 грн.

При цьому, заперечення відповідача з посиланнями на ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» правомірно відхилено місцевим господарським судом, оскільки стягнення орендної плати не є предметом розгляду справи, а неустойка, заявлена до стягнення, нарахована позивачем не за прострочення відповідачем здійснення орендних платежів.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про звільнення скаржника від сплати орендної плати за використання державного майна у період з 14.04.2014 до 08.06.2016 та відповідно сплати неустойки з посиланням на ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки, як вбачається із Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р с. Маркове не входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (а.с. 59, т. 2).

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо неправомірності стягнення неустойки з посиланням на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02.09.2014 №3-85гс15, з огляду на те, що відносини, які склались між сторонами у даній справі не є аналогічними відносинам, які були предметом дослідження у вказаній справі.

Так, у зазначеній постанові Верховний Суд України зауважив, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Також, Верховний Суд України зазначив, що узгоджені дії сторін на укладення і підписання нового договору оренди спростовують передчасний помилковий і необґрунтований висновок суду касаційної інстанції про наявність правових підстав для застосування відповідальності за частиною другою статті 785 ЦК України за невиконання наймачем обов'язку щодо негайного повернення майна наймодавцю до часу підписання акта прийому-передачі майна.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідач порушив зобов'язання зі своєчасного повернення об'єкту оренди у зв'язку з припиненням терміну дії укладеного сторонами договору.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Однак, доказів, які б свідчили про відсутність своєї вини, відповідачем надано не було.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і у апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що ПАТ «Укртелеком» неодноразово зверталося до УДППЗ «Укрпошта» з листами про продовження терміну дії спірного договору оренди (а.с. 111-113, т. 1).

Проте, як правомірно зауважив місцевий господарський суд, вказані листи були адресовані балансоутримувачу, а не орендодавцю - РВ ФДМ України по Донецькій області, який відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» наділений повноваженнями щодо передачі спірних приміщень в оренду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до позивача з листом вих. №12G340-47 від 12.01.2017, в якому повідомляв про те, що після отримання згоди на укладення нового договору оренди від балансоутримувача, ПАТ «Укртелеком» має намір звернутися до РВ ФДМУ по Донецькій області з проханням щодо укладення нового договору оренди (а.с. 114, т. 1).

Проте, на переконання колегії суддів, вказані дії відповідача не спростовують наявність вини останнього у порушенні зобов'язання з повернення спірного майна, а також не свідчать про узгодженість дій сторін щодо укладення нового договору.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Міністерства інфраструктури України, враховуючи наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Питання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до участі у справі вирішується з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі, при дослідженні чого слід з'ясувати чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення у справі таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Оскільки на час вирішення спору спірне майно ще не передане до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», скаржник лише висловив припущення про те, що на момент ухвалення судового рішення позивач втратив право розпоряджатися орендованим приміщенням, а у поданому клопотанні останній не навів достатніх обґрунтувань з відповідним документальним підтвердженням того, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Міністерства інфраструктури України, колегія суддів не вбачає підстав для залучення зазначеного відомства до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Як вбачається з оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, останній дійшов висновку про можливість надання відстрочки відповідачеві для виконання рішення суду в частині повернення майна строком на 3 місяці з наступних підстав.

Згідно з пунктами 3 та 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, а також відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно п. 9.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» (зі змінами) господарські суди повинні зазначати у рішеннях, якими надано відстрочку або розстрочку виконання, - конкретні терміни їх виконання.

Враховуючи ту обставину, що за наявності відстрочки виконання вказаного рішення відповідач буде мати час для укладення іншого договору оренди, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо надання відстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/187/17 на 3 місяці в частині повернення майна.

Оскільки припинення договору оренди від 30.12.2009 відбулося у зв'язку із закінченням строку його дії та у відповідності до приписів закону, а саме, в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», листом від 13.11.2015 №11-06-05-06279 позивач належним чином повідомив відповідача про припинення строку дії договору оренди, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на ч. 3 ст. 17 цього Закону є необґрунтованим, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції визнає такі доводи скаржника такими, що підлягають відхиленню.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 02.03.2017 у справі №910/187/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ПАТ «Укртелеком» - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 у справі №910/187/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 у справі №910/187/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/187/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська