РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017Справа №910/2880/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 5300 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Мостовик О.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 5300 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 29.01.2016, у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з.НОМЕР_2, ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Ісузу» - ТОВ «Мілк Сервіс» (страхувальник), Договору страхування №250507560.15, виплатив власнику пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі 5300 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - ОСОБА_3, було застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», позивач, на підставі положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 5300 грн.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 4513,73 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що відповідачем в ході розгляду справи було сплачено заборгованість на суму 786,27 грн. у зв'язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в сумі 4513,73 грн.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивачем при розрахунку суми заборгованості не враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, крім того, зазначив, що при відновлювальному ремонті пошкодженого автомобіля до Рахунку-фактури, на підставі якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування, були включені запасні частини та матеріали, які не мають відношення до пошкоджень завданих внаслідок ДТП, яка сталась 29.01.2016, оскільки з фотографій пошкодженого автомобіля не вбачаються пошкодження лише кутової накладки, вартість якої з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідачем було сплачено.

За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.03.2015 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховик) та власником автомобіля марки «Ісузу» - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілк Сервіс» (страхувальник) укладено Договір страхування №250507560.15, за умовами якого, відповідно до Додатку №1 до договору, застраховано автомобіль НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №84874719, 29.01.2016, по вул. Марка Вовчка, 21 у Оболонському районі міста Києва, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21.03.2016 по справі №756/2346/16-п, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, на виконання умов договору страхування №250507560.15 від 17.03.2015, на підставі страхового акту №136955 від 03.02.2016, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Ісузу» в розмірі 5300 грн., що підтверджується платіжними дорученням №841 від 04.02.2016.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку СТО - ФОП ОСОБА_5 НОМЕР_3 від 02.02.2016 згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, склала 6400 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з.НОМЕР_2, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_4 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», чинного на момент скоєння ДТП (29.01.2016). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 500 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля НОМЕР_1, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування №250507560.15 від 17.03.2015, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля НОМЕР_1, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із претензією (вих.№08845 від 27.09.2016) про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 5300 грн.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування в сумі 786,27 грн. у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно з ч. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи факт погашення відповідачем частини заборгованості в розмірі 786,27 грн., провадження у справі в частині стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості підлягає припиненню в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Крім того, в обґрунтування зменшення суми страхового відшкодування відповідач зазначив, що позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та включено до суми страхового відшкодування вартість запасних частин які не відносяться до вказаної ДТП.

Так, враховуючи заперечення відповідача, суд вважає за належне зазначити наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення відповідача Товариством з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська експертна компанія «СОВА», було проведено дослідження автомобіля НОМЕР_1, з метою визначення величини фізичного зносу транспортного засобу.

За результатами проведення дослідження складено звіт №32712 від 14.06.2017, у якому визначено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1 дорівнює - 0.7, тобто фізичний знос вказаного транспортного засобу становить 70%.

Так, відповідач стверджує, що останнім було виплачено страхове відшкодування вартості відремонтованої пластикової накладки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

В той же час, відповідач зазначає, що оскільки з фотографій пошкодженого автомобіля не вбачається інших пошкоджень окрім зазначеної пластикової накладки, відповідно і підстави для виплати страхового відшкодування за інші деталі та роботи, що зазначені в Рахунку НОМЕР_3 від 02.02.2016 відсутні.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані твердження відповідача спростовуються Актом огляду транспортного засобу №250507560.15 від 29.01.2016 з якого вбачається, що в результаті вказаної ДТП автомобілю НОМЕР_1 було завдано пошкодження капоту, переднього лівого крила та пластикової накладки. Вказаний акт огляду відповідачем не оскаржувався, відтак у суду відсутні підстави не приймати даний акт до уваги.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги положення ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування згідно з рахунком СТО НОМЕР_3 від 02.02.2016 та з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1, що становить 3918,73 грн., з урахуванням суми виплаченого страхового відшкодування.

В той же час, відповідно до п.12.1 ст.12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 3418,73 грн. виплаченого страхового відшкодування (3918,73 грн. - 500 грн. франшизи).

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, м. Київ, вул. Воровського, буд. 33; ідентифікаційний код 16285602) 3418 (три тисячi чотириста вісімнадцять) грн. 73 коп. страхового відшкодування та витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 85 коп.

Провадження у справі в частині стягнення 786 (сімсот вісімдесят шість) грн. 27 коп. заборгованості припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 20.06.2017

Суддя Я.В. Маринченко