ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 922/964/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків
про стягнення 76718,75грн.
за участю представників:

від позивача: Табарчі Г.О., довіреність №40/3273/138 від 08.08.2016

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт

ОСОБА_3, довіреність №1615 від 28.04.2016

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі за текстом - позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач), про стягнення 76718,75грн., з яких: 68628,17грн. основного боргу, 6498,56грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №3619 від 01.12.2004 щодо оплати спожитої теплової енергії за період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на його безпідставність. Зазначили, що договір про постачання теплової енергії припинив свою дію з 31.12.2015 згідно заяв відповідача від 08.06.2015 та 09.11.2015. Крім того, враховуючи неоплату відповідачем послуг опалення позивач був зобов'язаний припинити надання цих послуг згідно пункту 1.3 додатку №3 від 10.02.2005 до договору про постачання теплової енергії від 01.12.2004, однак свій обов'язок не виконав. Також зазначили, що в період опалювального сезону 2016-2017 років відповідачем було самовільно відключено від системи опалення приміщення по АДРЕСА_2, у зв'язку з проведенням ремонту.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 грудня 2004 року між позивачем, як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, укладено тимчасовий договір №3619 про постачання теплової енергії (далі за текстом - Договір), за умовами якого енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У відповідності до пункту 3.2.2. Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом (пункт 5.1 Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт звірки розрахунків (пункт 6.2. Договору).

Згідно пункту 6.3 Договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 Договору).

Згідно пунктів 10.1, 10.4 Договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі Договору протягом жовтня 2014 року - лютого 2017 року здійснював відпуск теплової енергії відповідачу в нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Зазначене підтверджується:

- актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_2: №175/3936 від 24.10.2014, №175/5904 від 14.04.2015, №175/7641 від 15.10.2015, №175/10056 від 05.04.2016, №175/11147 від 15.10.2016, а також відповідними переліками споживачів, що розташовані в житловому будинку за адресою Салтівське шосе 47/2, та під`єднані до єдиної системи опалення житлового будинку;

- актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_3: №175/3561 від 24.10.2014, №175/4313 від 14.04.2015, №175/7434 від 15.10.2015, №175/9285 від 05.04.2016, №175/11311 від 18.10.2016, а також відповідними переліками споживачів, що розташовані в житловому будинку за адресою АДРЕСА_3, та під`єднані до єдиної системи опалення житлового будинку;

- рахунками-фактурами за період жовтень 2014 року - лютий 2017 року.

Вказані рахунки направлялися на адресу відповідача разом із супровідними листами №843/17 від 08.07.2015, №843/17 від 20.07.2016, №216/17 від 03.03.2017.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманої теплової енергії виконував неналежним чином, що підтверджується розрахунком суми основного боргу, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 68628,07грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 68628,17грн. основного боргу, 6498,56грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що відповідачем не погашено заборгованість за отриману теплову енергію в сумі 68628,07грн. за період жовтень 2014 року - лютий 2017 року.

У відповідності до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості перед відповідачем, однак вважає безпідставним нарахування позивачем вартості послуг опалення.

Суд відхиляє дані заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Додатком №3 від 10.02.2005 до Договору встановлені умови припинення подачі теплової енергії. Зокрема, пунктом 1.3 Додатку №3 передбачено припинення енергопостачальною організацією постачання теплової енергії споживачу в разі несплати за використану теплової енергії в означені договором терміни (з попередженням за 3 доби до припинення подачі).

Належні відповідачу нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 розташовані в житлових будинках з централізованою системою опалення. Система опалення нежитлових приміщень є частиною централізованої системи опалення житлового будинку, в зв'язку з чим приміщення автоматично опалюються при подачі теплоносія в централізовану систему опалення житлового будинку з початком опалювального сезону.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках регулюється правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної води і водовід ведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 №4, а також БНІП 2.04.05.-91 Опалення, вентиляція й кондиціювання.

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3295/15/61/15 від 08.04.2005 з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків, постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 №1268 до вказаних вище Правил були внесені принципові зміни, а саме передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків не з ініціативи окремих споживачів, а відключення багатоквартирних будинків в цілому з ініціативи усіх споживачів.

Отже, позивач може припинити постачання теплової енергії споживачу лише при наявності технічної можливості відключення приміщення, а також за умови, що не постраждають інтереси інших споживачів.

Крім того, пунктом 3 частини 1 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" закріплено право, а не обов'язок теплопостачальної організації на обмеження або припинення постачання теплової енергії споживачам.

Щодо наявних у справі листів відповідача про припинення дії Договору, суд зазначає, що відповідач своїм листом №36/ТД-2357 від 16.06.2015 відмовився надати згоду на розірвання Договору, оскільки система опалення нежитлових приміщень, які займає відповідач, є частиною централізованої системи опалення житлових будинків і автоматично опалюється при подачі опалення до централізованої системи опалення житлового будинку.

Докази оскарження відмови відповідача в судовому порядку матеріали справи не містять.

Крім того, слід зазначити, що взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила), відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Частина перша статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Отже, фактичне користування відповідачем тепловою енергією за умови припинення дії Договору внаслідок відмови споживача від його пролонгації суперечитиме вищевикладеним вимогам законодавства, а тому є неправомірним.

Щодо доводів відповідача про самовільне відключення приміщень від централізованої системи опалення суд зазначає, що наявний у справі Акт про відключення приміщення від мереж ЦО та ГВП від 12.10.2016 складено за відсутності позивача та балансоутримувача, а тому не може бути прийнято судом, як належний доказ.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано і будь-якого контррозрахунку суми заборгованості, не визначено конкретного періоду, за який, на його думку, позивач необґрунтовано здійснив нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги про стягнення 68628,17грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми, позивач просить стягнути з відповідача 6498,56грн. інфляційних втрат та 1592,02грн. 3% річних, які нараховані ним станом за період з 24.07.2015 по 17.03.2017.

Перевіривши розрахунки вказаних сум, суд вважає їх такими, що відповідають обставинам справи, а тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61038, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул.Мефодіївська, 11, код 31557119; реквізити для стягнення основного боргу - розрахунковий рахунок №2313, ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823; реквізити для стягнення інфляційних втрат, 3% річних, судового збору - розрахунковий рахунок №313, ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) 68628,17грн. основного боргу, 6498,56грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних, 1600,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 12.06.2017 р.

Суддя М.В. Калантай