РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017Справа №910/3882/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - Лантух Є.С. (представник за довіреністю);

від відповідача 2 - Музичук Л.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.11.2014 господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі №910/22279/14 відповідно до якого з відповідача-1 на користь позивача було стягнуто 32670,90 грн. заборгованості за Договором суборенди, проте Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» вказане рішення суду виконане не було. Відтак позивачем було нараховано на вказану суму заборгованості пеню за період з 20.01.2016 по 19.01.2017 в розмірі 11382 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відоповідач-1 користувався орендованим приміщенням до 27.01.2015, відтак позивачем нараховувалась орендна плата, яку Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» не сплачувало, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість за період з 01.11.2014 по 27.01.2015 у розмірі 36391,61 грн., крім того, у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем-1 своїх обов'язків в частині своєчасної оплати орендних платежів, позивачем нараховано пеню за період з 20.01.2016 по 19.01.2017 у розмірі 12678,24 грн.

Також вказав, що у суму боргу входить 25000 грн орендної плати за договором суборенди за період липень-серпень 2014 року, які Банк перерахував позивачу на закритий рахунок, у зв'язку з чим позивач не вважає вказане перерахування належним виконанням умов договору суборенди в частині сплати зазначених платежів.

Разом з тим, постановою правління Національного банку України від 23.12.2014 №831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Терра Банк» було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Терра Банк». Проте позивач стверджує, що положеннями ч.2 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом, відтак, відповідач-1 під час ліквідації банку мав сплачувати орендну плату позачергово.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати заборгованість Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» перед позивачем у розмірі 85451,85 грн. позачерговою та зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» внести відповідні зміни в Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Терра Банк» шляхом включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 85451,85 грн. відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та здійснити найкоротші терміни виплату суми заборгованості.

В ході розгляду справи, 01.06.2017, позивачем було подано пояснення по справі з уточненням позовних вимог, в якій останній просив суд зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести відповідні зміни в Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Терра Банк» шляхом включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 85451,85 грн. відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та здійснити найкоротші терміни виплату суми заборгованості.

В той же час, суд зазначає, що у відповідності до п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об'єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

За таких обставин, виходячи зі змісту поданої позивачем заяви, суд приймає та розцінює останню, як заяву про зміну предмета позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зокрема просив визнати заборгованість у розмірі 85451,85 грн. ПАТ «Терра Банк» перед позивачем позачерговою та зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести відповідні зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку шляхом включення позивача до реєстру на суму 85451,85 грн. та здійснити виплати за позачерговими вимогами.

Представник відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що у зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації та запровадженням процедури ліквідації останнього, у сторін виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у спірних правовідносинах. Так, відповідач підтвердив, що позивач заявив до Банку свої кредиторські вимоги, які зокрема виникли із рішення господарського суму міста Києва від 10.11.2014 по справі №910/22279/14 та сума грошових коштів на рахунку позивача у Банку. Вказані вимоги позивача було акцептовано та включено до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів на загальну суму 57714,76 грн.

Крім того, зазначив, що вимоги позивача, які виникли до відкликання банківської ліцензії, ліквідації банку та не заявлені Фонду вважаються погашеними та задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають. Водночас, під час здійснення ліквідаційної процедури Банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Також відповідач 1 зазначив, що позивачем не було надано доказів наявності зазначеної у позовній заяві заборгованості в розмірі 85451,85 грн. та не доведено позачерговість вказаної заборгованості.

На підставі викладеного Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» вважає позовні вимоги не обґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що оскільки наразі у Банку розпочата процедура ліквідації, відтак дані правовідносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у спірних правовідносинах.

Так Фонд зазначає, що за приписами ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Разом з тим, відповідач зазначив, що вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст.52 Закону.

Крім того, представник Фонду зазначив, що Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення кредиторських вимог поза межами ліквідаційної процедури.

На підставі викладеного Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2013 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» було укладено договір суборенди №5 нежитлового приміщення.

Відповідно до умов договору позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове користування наступне майно: нежитлове приміщення №1 площею 56 кв.м. у житловому будинку літера А-5 на першому поверсі, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова, 1 з обладнанням, розташованому в ньому.

Відповідно до п.5.2. Договору, розмір плати за суборенду по договору за об'єкт у цілому складає щомісячно 12500 грн., що на день укладання цього договору складає 1564,51 доларів США 51 цент. Плата за суборенду сплачується орендарю у національній валюті України згідно з курсом НБУ, діючому на день розрахунку, та обов'язково перераховується сторонами у разі істотної зміни курсу долара США НБУ (коливання більш, ніж 10%) , при цьому плата за суборенду не може бути менш ніж 9400 грн., та не більше 14100 грн. щомісяця. Усі інші витрати понад плати за суборенду об'єкту суборендар несе самостійно або компенсує їх орендарю у повному обсязі (згідно п. 5.1 цього договору).

Згідно з п.5.3 Договору, плата за суборенду сплачується Орендарю в безготівковому виді щомісячно не пізніше 10 числа за поточний місяць(авансом) з обов'язковим виставленням рахунку.

Договором про внесення змін та доповнень №1 до Договору суборенди нежитлового приміщення №5 від 01.07.2013 сторони зокрема погодили, що строк суборенди по договору закінчується 01.09.2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2014, яке набрало законної сили, було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» на користь позивача заборгованість в розмірі 32670,90 грн. за Договором суборенди нежитлового приміщення №5 від 01.07.2013. Вказане рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків зі сплати орендних платежів. Крім того, зазначеним рішенням суду встановлено, що Банк перерахував на рахунок позивача орендну плату за липень-серпень 2014 року та встановлено обов'язок Банку перерахування грошових коштів на вказаний рахунок.

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Позивач стверджує, що на момент розгляду даної справи Банк не сплатив існуючу перед позивачем заборгованість у зв'язку з чим позивачем було нараховано відповідачеві пеню в розмірі 11382 грн., крім того, останній продовжував користуватись орендованим приміщенням до 27.01.2015 у зв'язку з чим у Банку виник обов'язок зі сплати орендної плати в розмірі 36391,61 грн. за період з 01.11.2014 по 27.01.2015 та нарахованої пені в розмірі 12678,24 грн. також позивачем нараховано 25000 грн. за договором суборенди за липень-серпень 2014 року.

В той же час, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України №518 від 21.08.2014 «Про віднесення ПАТ «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №72 від 21.08.2014 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України №831 від 23.12.2014 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №159 від 24.12.2014 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Враховуючи вищенаведені положення, зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором оренди є майновим зобов'язанням, а позивач є кредитором Банку.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, ч.5 ст.45 Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч.2-3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Положеннями ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на уповноважену особу Фонду покладаються такі повноваження, як, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Так, судом встановлено, що позивач звертався до Банку із заявами про включення останнього до реєстру кредиторів, зокрема і за рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2014 по справі №910/22279/14, разом з тим, вимоги позивача були акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у сьому чергу на суму 57714,76 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою про включення до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Терра Банк». Також, як вбачається з пояснень представників сторін, до Реєстру включено також і суми грошових коштів, які знаходились на рахунках позивача, зокрема перераховані Банком 25000 грн. в якості орендної плати за липень-серпень 2014 року.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача-1 та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства.

Отже, позивач скористався своїм правом звернення до Уповноваженої особи на ліквідацію Банку із заявами щодо включення до реєстру вимог кредиторів, внаслідок чого вимоги позивача було частково акцептовано Банком. У випадку неправомірної відмови Банку в акцептуванні вимог позивача як кредитора повністю чи частково, позивач вправі був оскаржити зазначене рішення Банку у встановленому законом порядку.

Щодо зобов'язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів Банку та здійснити виплату зазначеної заборгованості в позачерговому порядку, то суд зазначає, що згідно з ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашення у сьому чергу відповідно до ст.52 цього Закону.

В той же час, частиною 2 ст.52 вказаного Закону визначено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються позачергово, так оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать:

1) витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії та інформації про продаж майна (активів) банку;

2) витрати, пов'язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку;

3) витрати на проведення оцінки та продажу майна (активів) банку;

4) витрати на проведення аудиту;

5) витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень;

6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Тобто, акцептовані вимоги позивача не належать до витрат, які відшкодовуються в позачерговому порядку відповідно до норм ч.2 ст.52 Закону.

Щодо нарахування пені на суму боргу, що підлягає стягненню з відповідача 1 на підставі рішення суду, суд зазначає, що оскільки строк дії договору закінчився у вересні 2014 року, а нормами чинного законодавства нарахування пені не передбачено, відсутні підстави для стягнення зазначеної пені. Крім того сума заборгованості за рішенням суду не є новим зобов'язанням Банку перед позивачем, за невиконання якого можливе нарахування пені.

Одночасно, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині нарахування плати за користування відповідачем орендованим приміщенням в період з 01.11.2014 по 27.01.2015, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №87 від 05.09.2014 у зв'язку із введенням в Банку тимчасової адміністрації було призупинено проведення всіх операцій пов'язаних з відділенням №4 банку, яке розташовувалось в орендованому Банком приміщенні на підставі спірного договору суборенди. Крім того, вказаним наказом було затверджено план заходів по призупиненню роботи вказаного відділення, зокрема дострокового розірвання договору оренди вказаного приміщення.

В той же час, наказом №261 від 25.11.2014 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було ліквідовано відділення №4 Банку.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, з Листів №24.11.2014/28-вих. від 24.11.2014, №16.01.2016/1-вих. від 16.01.2016 та №17.06.2016/3-вих. від 17.06.2016 вбачається, що позивач чинив перешкоди у користуванні належним Банку майном, що знаходилось в орендованому за договором суборенди приміщенням, зокрема позивач не надавав відповідачеві доступу до приміщення для вивезення майна Банку, що і слугувало підставами для не підписання між сторонами акту приймання-передачі приміщення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту користування відповідачем орендованим приміщенням в період з 01.11.2014 по 27.01.2015, за який позивачем нараховувалась орендна плата.

Крім того, суд зазначає, що забезпечення неустойкою (у вигляді пені) виконання відповідачем зобов'язання зі сплати орендних платежів припинилося у зв'язку із припиненням дії договору суборенди, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені за прострочення ним сплати орендної плати за період з 01.11.2014 по 27.01.2015, після припинення дії договору.

За таких обставин, враховуючи неможливість задоволення вимог окремого кредитора поза межами ліквідаційної процедури Банку, відсутність підстав для позачергового задоволення акцептованих вимог позивача, недоведеність вимог позивача щодо донарахування орендної плати та безпідставність нарахування пені, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог як до Банку в частині визнання зазначеної заборгованості так і до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення змін у Реєстр та позачергової виплати зазначеної заборгованості.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 09.06.2017

Суддя Я.В. Маринченко