ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Справа № 910/30034/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.
суддівСибіги О.М., Швеця В.О.
за участю представників:
позивачаКолесник К.А. (дов. від 04.08.2016 №01-16юр/5799)
відповідача, третьої особине з'явились (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
розглянувши матеріали касаційної скаргиДепартамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 23.02.2017
у справі№910/30034/15 Господарського суду міста Києва
за скаргоюАкціонерної компанії "Харківобленерго" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.03.2016 у справі № 910/30034/15
за позовомАкціонерної компанії "Харківобленерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаВАТ "Запоріжжяобленерго"
про44796315,44 грн.
ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК", за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ "Запоріжжяобленерго" про стягнення з відповідача на користь позивача 44796315,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 року (суддя Сташків Р.Б.) позовні вимоги задоволено повністю.

10.03.2016 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

22.09.2016 Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулась до Господарського суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.03.2016 у справі № 910/30034/15, а саме :

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення та вилучення готівкових коштів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК" з метою їх вилучення;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на арешт усіх у майбутньому відкритих рахунків боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК" у банківських установах України та примусового списання з них коштів з метою покриття майнових вимог стягувача;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК" та накладення на нього арешту з метою реалізації;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК" та накладення на них арешту з метою реалізації;

- визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на звернення до суду з поданням про заборону виїзду за кордон ОСОБА_7, як єдиної відповідальної особи за діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК" з метою виконання у повному обсязі рішення суду;

- зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни вжити перелічених вище заходів щодо примусового виконання наказу від 10.03.2016 № 910/30034/15.

Також скаржник просив суд першої інстанції винести окрему ухвалу щодо недоліків у роботі головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 (суддя Сташків Р.Б.) скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.03.2016 у справі № 910/30034/15 Господарського суду міста Києва задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення готівкових коштів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК", яка виявилася у не здійсненні виходу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та зобов'язати державного виконавця здійснити вихід за місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК". Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК", яка виявилася у не направленні запиту до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та зобов'язати державного виконавця виявити запит до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України. У іншій частині у задоволенні вимог скарги відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 (головуючий суддя Суліма В.В., судді Гаврилюк О.М., Куксова В.В.) змінено п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 та викладено його в наступній редакції: "Визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторовни щодо виявлення транспортних засобів, що виявилась у зволіканні з направленням відповідного запиту. В іншій частині ухвалу залишено без змін". Видачу наказу доручено Господарському суду міста Києва.

Не погоджуючись із вищевказаними ухвалою та постановою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" залишити без задоволення, посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків судів обставинам справи та порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні 07.06.2017 представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (закон у редакції на час, коли мали вчинюватися дії, бездіяльність щодо не вчинення яких оскаржується) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" (закон у редакції на час, коли мали вчинюватися дії, бездіяльність щодо не вчинення яких оскаржується) готівкові кошти та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються державним виконавцем у таких осіб у присутності понятих на підставі ухвали суду.

За приписами ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 65 Закону, готівка в національній та іноземній валюті, що перебуває в касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, підлягає невідкладному вилученню після її виявлення та складання відповідного акта державним виконавцем. Копія акта вручається представнику боржника - юридичної особи. Вилучена готівка зараховується на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби не пізніше наступного робочого дня з моменту вилучення.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

З наданих державним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було отримано від Державної фіскальної служби України відомості про наявність у боржника відкритих рахунків у банківських установах та постановою від 24.05.2016 накладено арешт на кошти, які містяться на цих рахунках. Зазначену постанову було скеровано банківським установам, де відкриті рахунки боржника, і банками її було прийнято до виконання. Також державним виконавцем до банківських установ було направлено відповідні платіжні вимоги для безспірного списання коштів з рахунків боржника, копії яких також наявні у матеріалах виконавчого провадження.

При повторному направленні запиту до Державної фіскальної служби України державним виконавцем було встановлено, що нових рахунків боржник не відкривав.

З огляду на наведене, і також враховуючи наявну у матеріалах справи (у копіях матеріалів виконавчого провадження) відповідь Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про відсутність боржника у реєстрах значних власників цінних паперів, судами попередніх інстанцій правомірно були відхилені посилання скаржника, що державний виконавець не вжив усіх заходів щодо накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, які знаходяться на рахунках і вкладах у баках та/або інших фінансових установах, оскільки з встановлених вище обставин вбачається, що державний виконавець вжив усіх належних та передбачених законом заходів щодо отримання від компетентних державних органів, та зокрема, Державної фіскальної служби України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відомостей про ціні папери та рахунки боржника, та наклав арешт на кошти на виявлених рахунках. Відомостей про інші цінності на рахунках боржника держаний орган виконавцю не надав, і у матеріалах виконавчого провадження такі відомості також відсутні.

При цьому, скаржником не доведено, щодо яких коштів/цінностей боржника та які обліковуються на яких рахунках державним виконавцем було отримано відомості, але не вжито заходів щодо накладення арешту, або - до якого органу державний виконавець був зобов'язаний (міг) звернутися щодо отримання відомостей про кошти/цінності боржника, які обліковуються на рахунках боржника, але не звернувся, та що при цьому цей орган не дублював би інформацію про кошти/цінності боржника які обліковуються на рахунках боржника, надану державному виконавцю Державною фіскальною службою України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем була виявлена та обставина, що нових рахунків боржник не відкривав з часу отримання попередніх відомостей від Державної фіскальної служби України, тому у державного виконавця підстави для звернення у третій раз щодо органу ДФС про отримання інформацій про нові відкриті рахунки та накладення арешту на кошти на них об'єктивно були відсутні (попередньо отримана інформація вже була опрацьована та не змінилась).

Доводи скаржника щодо невжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на арешт усіх у майбутньому відкритих рахунків боржника у банківських установах України та примусового списання з них коштів з метою покриття майнових вимог стягувача правомірного відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки, як було встановлено вище, при повторному зверненні державного виконавця до органу ДФС щодо відкриття боржником нових рахунків було отримано негативну відповідь, отже звертатися і в третій раз підстави у державного виконавця були відсутні - відсутні докази, що змінилися істотні обставини, які б дозволили боржнику відкрити новий рахунок, відмінні від тих, які існували на час отримання відповіді на другий запит до ДФС.

Відхиляючи посилання скаржника на бездіяльність державного виконавця, судами попередніх інстанцій правомірно зазначено про те, що у матеріалах справи (у копіях матеріалів виконавчого провадження) наявні відповіді Держгеокадастів про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок.

Статтею 65 Закону врегульовано порядок вчинення виконавчих дій у разі, якщо боржник після накладення арешту на кошти відкриває нові рахунки - за такі дії передбачена кримінальна відповідальність, про яку державний виконавець також попередив боржника у п. 3 постанови про арешт коштів від 24.05.2016.

Таким чином, посилання скаржника на невжиття державним виконавцем Рубель І.В. заходів, спрямованих на виявлення майна боржника та накладення на нього арешту судами попередніх інстанцій правомірно відхилені, оскільки з наданих копій виконавчого провадження вбачається, що зі здійснених державним виконавцем запитів до відповідних державних реєстрів з останніх були отримані відомості про відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого та рухомого майна.

Стосовно невжиття державним виконавцем Рубель І.В. своєчасних заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника та на виявлення готівкових коштів боржника суд апеляційної інстанції правомірно зазначив про те, що всупереч ст. 11 Закону та 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Мінюсту від 02.04.2012 N 512/5, інструкція у редакції на час, коли мали вчинюватися дії, бездіяльність щодо не вчинення яких оскаржується), державний виконавець мав право направити запит до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та здійснити вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника, чого державним виконавцем зроблено не було. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

З огляду на викладене, та враховуючи, що судом першої інстанції було визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТРАНСФЕРБУТИК", яка виявилася у ненаправленні запиту до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ та зобов'язано державного виконавця виявити запит до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, суд апеляційної інстанції правомірно змінив ухвалу суду в цій частині.

Вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності щодо не вилучення готівкових коштів боржника та не накладення арешту на автомобілі боржника як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції були правомірно відхилені, оскільки за відсутності доказів наявності у боржника готівкових коштів та автомобілів у державного виконавця ще не виникло обов'язку щодо їх вилучення та арешту відповідно. Тобто, у цій частині права скаржника з боку державного виконавця не порушені, оскільки у останнього ще не виникли підстави вчинити відповідних дій.

Щодо невжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на звернення до суду з поданням про заборону виїзду за кордон ОСОБА_7, директора боржника, то за приписами п. 12.1 Інструкції, обов'язковим реквізитом такого подання є, зокрема, прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дата його народження (число, місяць, рік). Позаяк у матеріалах виконавчого провадження відомості, зокрема, про дату народження керівника боржника відсутні, то з запитом на отримання відомостей, необхідних для формування подання до його подачі до суду державний виконавець обґрунтовано звернувся до стягувача, як до особи, яка мала господарські зносини з боржником, але від стягувача відповіді на запит державного виконавця не надходило, тоді як формування подання без одного з обов'язкових реквізитів не є правомірним, оскільки суперечить вказаному пункту Інструкції.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню у частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невжиття заходів, спрямованих на виявлення транспортних засобів боржника та на виявлення готівкових коштів боржника.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується і з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у іншій частині скаржником не було доведено заявлену ним у скарзі бездіяльність державного виконавця, тому підстави для задоволення інших вимог скарги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії (бездіяльність по яким заявляється) відсутні.

При цьому, колегія суддів відзначає, що недосягнення мети виконавчого провадження - виконання судового рішення може бути не тільки виною державного виконавця, на що посилається скаржник, а й з об'єктивних підстав у передбачених Законом випадках, наприклад за ст. 47 Закону - якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. І також, об'єктивність вживання державним виконавцем примусових заходів виконання рішення повинна кореспондуватися з наявністю підстав для їх вчинення, зокрема, не є розумним та перспективним часте направлення запитів щодо виявлення нових відкритих боржником рахунків у банках якщо вже було отримано негативну відповідь на запит, недавно здійснений раніше, натомість вбачається обґрунтованим періодичне направлення таких запитів через проміжок часу, а по отриманню негативної відповіді - направлення всіх сил та засобів на вчинення інших виконавчих дій по розшуку майна боржника.

У відповідності до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів касаційної інстанції вказує, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в своїй касаційній скарзі не наводить жодних доводів порушення судами норм матеріального та процесуального права, які були б підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволенню не підлягає.

Колегія суддів зауважує і про таке.

Так, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 у справі №910/30034/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Стягнути з Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, вул. Городецького, 13, м. Київ, ) до Спеціального фонду Державного бюджету України (УДКСУ у Печерському районі міста Києва, код 38004897, ГУ ДКСУ у м. Києві, код 820019, рахунок 0007, код класифікації бюджету 22030104, символ звітності 254) 1378,00 грн. (тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Головуючий М.Данилова

Судді О.Сибіга

В.Швець