ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.06.2017 р. Справа№ 910/31731/15

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали

за скаргою:Товариства з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс», м. Київ;
на дії:Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Червоноград;
у справі:№910/31731/15
стягувач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс», м. Київ;
боржник:Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюн-Вест-ЛТД», м. Червоноград, Львівська область;

За участю представників:

від скаржника (стягувача): не зявився;

від ДВС: не зявився;

від боржника: не зявився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс», м. Київ на бездіяльність Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Червоноград у справі №910/31731/15, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс», м. Київ, боржник: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюн-Вест-ЛТД», м. Червоноград, Львівська область.

Сторони, ДВС явку представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.03.2016 р. у справі №910/31731/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюн-Вест-ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс» 197 804 грн. 16 коп. основного боргу, 79 771 грн. 98 коп. пені, 4 389 грн. 62 коп. 3% річних, 36 222 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 4 772 грн. 85 коп. судового збору.

25.03.2016 р. на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2016 р. видано наказ.

Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 17.05.2016 р. відкрито виконавче провадження (ВП №51134612) з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.03.2016 р. у справі №910/31731/15.

На запит представника стягувача щодо стану примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.03.2016 р. у справі №910/31731/15, державним виконавцем у відповіді за вих. №7/519/09-74/1443 від 09.02.2017 р., яка долучена до матеріалів справи, повідомлено, що державним виконавцем скеровано постанови про арешт коштів боржника до банків, які залишені останніми без виконання з підстав неможливості ідентифікації клієнта, оскільки ідентифікаційний код належить іншій особі, номери рахунків, які зазначені у постанові, належать іншому клієнту, ніж той, що зазначений у постанові, боржник не є клієнтом банку, тощо. Також державним виконавцем було отримано відповіді на запити щодо наявності у боржника транспортних засобів чи нерухомого майна, згідно яких за боржником жодних обєктів чи транспортних засобів не зареєстровано.

На вимогу суду державним виконавцем матеріали виконавчого провадження ВП №51134612 не було надано суду для огляду, завірені копії матеріалів виконавчого провадження матеріалів справи не долучено, явку не забезпечено.

05.10.2016 р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., згідно з яким Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. втратив чинність, окрім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом від 02.06.2016 р.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. (далі Закон України «Про виконавче провадження») виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна субєктів оціночної діяльності субєктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 2. ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З огляду на викладене, державний виконавець зобовязаний був вжити всіх, передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2016 р. у справі №910/31731/15.

Проте, з відповіді державного виконавця не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду. Зокрема, із вказаної відповіді не вбачається, чи державний виконавець зясовував підставність повернення постанов про арешт коштів боржника, скеровував повторно постанови про арешт коштів боржника банків після усунення можливих недоліків, звертався із повторними запитами до відповідних органів, банків щодо виявлення рахунків боржника, коштів на рахунках, звертався із повторним запитами щодо виявлення рухомого і нерухомого майна боржника, звертався до інших органів щодо виявлення іншого майна (цінних паперів, корпоративних прав, тощо), крім тих, які зазначені у відповіді державного виконавця.

Згідно п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обовязковими до виконання на всій території, а ст. 8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії.

Згідно ст. 4-5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені стягувачем доводи щодо бездіяльності державного виконавця в частині виявлення майна (грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, тощо) боржника та зобовязання державного виконавця здійснити заходи щодо виявлення майна є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо інших вимог стягувача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема, шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Частиною 2 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Відповідно до розяснення Національного банку України, наданого листом від 14.12.2010 р. №25-111/2972-22535 «Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків», банк відкриває окремий рахунок юридичній особі за балансовим рахунком 2604 «Цільові кошти на вимогу субєктів господарювання».

Згідно з пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. №492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України; до поточних рахунків також належать, зокрема, рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. (який був чинним на момент звернення державного виконавця до ПАТ «Державний ощадний банк України») на допомогу по державному соціальному страхуванню, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу інвалідам з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», стягнення може бути звернено тільки за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також втратою годувальника.

Згідно повідомлення ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31.05.2016 р., боржнику відкрито рахунок 4641 (980) згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування в звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та використовується ним згідно з призначенням.

З огляду на наведене, рахунок 4641 (980), відкритий боржником в ПАТ «Державний ощадний банк України», використовується боржником виключно у відповідності до ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», а тому арешт коштів на такому рахунку за вимогами стягувача не допускався.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід також зазначити, що згідно абз. 2 п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, повязані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, але може зобовязати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Аналогічне положення передбачено в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р.

За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 86, 121-2 ГПК. У разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Наявність факту нездійснення державним виконавцем наданих йому прав не може свідчити про порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, вимога скаржника про зобовязання державного виконавця звернутися до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника до задоволення не підлягає, оскільки вчинення вказаних дій є правом, а не обовязком державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди, та фінансово-економічний стан клієнтів.

Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено субєктів, яким може бути розкрита банківська таємниця та підстави розкриття банками таємниці. Відповідно до положень цієї статті, господарські суди не віднесено до субєктів, за запитом яких банк може розкрити банківську таємницю.

Слід також зазначити, що п. 2 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банківська таємниця розкривається за рішенням суду. Процедура розкриття банківської таємниці за рішенням суду визначена главою 12 розділу 4 Цивільного процесуального кодексу України. Наведеною главою, а також ст.ст. 15, 234 ЦПК України визначено підвідомчість та підсудність такої справи. Таким чином, розкриття банківської таємниці за рішенням суду відбувається за правилами цивільного судочинства судами цивільної юрисдикції. Відповідних положень у Господарському процесуальному кодексі України не передбачено, що свідчить про непідвідомчість такої категорії справ господарським судам та виключає можливість отримання відповідної інформації в межах розгляду даної скарги.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотання стягувача про витребування у АТ «Укресімбанк», АТ «Прокредит Банк», АТ «ОТП БАНК», ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК», ПАТ «ОСОБА_1 БАНК» та АТ «Ощадбанк» інформацію про рух коштів на банківських рахунках, відкритих боржником, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 18, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс», м. Київ на бездіяльність Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Червоноград задоволити частково.

2. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо виявлення та арешту майна (грошових коштів, рухомого та нерухомого майна) боржника у виконавчому провадженні ВП №51134612.

3. Зобовязати державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області здійснити заходи щодо виявлення та арешту майна (грошових коштів, рухомого та нерухомого майна) боржника у виконавчому провадженні ВП №51134612.

4. В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Суддя Мазовіта А.Б.