ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.06.2017 р. Справа№ 914/1637/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, про визнання незаконними дій Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та визнання недійсною постанови від 12.04.17 про закінчення виконавчого провадження ВП № 49327683 у справі № 914/1637/15

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача ОСОБА_2 теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», м. Самбір,

про стягнення 23420 грн.

За участю представників:

від скаржника: ОСОБА_3 - представник,

від ВДВС: не зявився,

від боржника: ОСОБА_4 - представник.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулось до Господарського суду Львівської області з скаргою на дії органу державної виконавчої служби, в якій просить визнати незаконними дії Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення 12.04.17 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 49327683 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 03.08.15 у справі № 914/1637/15 та визнати недійсною постанову вищезгаданого відділу державної виконавчої служби від 12.04.17 про закінчення виконавчого провадження ВП № 49327683 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 03.08.15 у справі № 914/1637/15. Скарга мотивована тим, що виконавче провадження закінчено на підставі п. 16 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, на думку скаржника, положення Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не поширюються на боржника, оскільки він на момент винесення спірної постанови не був учасником процедури врегулювання заборгованості на умовах, визначених вищезгаданим Законом.

Боржник у поясненнях на скаргу вважає її необґрунтованою, оскільки єдиною умовою для списання заборгованості на підставі Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на думку боржника, є набрання чинності цим Законом. Боржником також надано суду докази його звернення 15.06.2017 р. до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з заявою № 263 про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Представник скаржника у судових засіданнях вимоги скарги підтримав повністю.

Представник боржника у судових засіданнях проти задоволення скарги заперечив.

Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вимог ухвал суду не виконав, витребуваних доказів не подав, явки свого представника в судове засідання не забезпечив.

Розгляд скарги відкладався з підстав, наведених в ухвалі суду від 12.06.2017 р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_2 теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», боржник у виконавчому провадженні, своїм наказом за № 6 від 06.02.2017 р. в односторонньому порядку списало собі інфляційні витрати та 3 % річних, нараховані на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності Законом України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», щодо примусового стягнення яких відкрито виконавче провадження № 49327683. Після цього боржник 09.02.2017 р. звернувся до органу державної виконавчої служби з листом № 43, в якому просив закінчити вищезгадане виконавче провадження відповідно до вимог п. 16 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП № 49327683 від 12.04.2017 р. закінчено на підставі п. 16 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/1637/15 про стягнення на користь скаржника інфляційних витрат, трьох процентів річних та судового збору, виданого 03.08.2015 р. Вказану постанову отримано скаржником 18.04.2017 р., що підтверджується відповідною відміткою на самій постанові, та оскаржено до Господарського суду Львівської області, згідно з штемпелем відділення зв»язку на поштовому конверті, 24.04.2017 р.

Заслухавши пояснення представників скаржника та боржника, дослідивши долучені до скарги та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів. Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю.

Відповідно до з пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

У матеріалах справи відсутні та скаржником суду не подані належні і допустимі докази того, що зазначені у наказі Господарського суду Львівської області від 03.08.2015 р. за № 914/1637/15 інфляційні витрати, три проценти річних та судовий збір списані згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", як це передбачено пунктом 16 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до норм статті 1, 2, 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Процедурою врегулювання заборгованості є заходи спрямовані, у тому числі й на списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками цієї процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У матеріалах справи відсутні та скаржником суду не надані докази того, що його включено до вищезгаданого реєстру. За наведених обставин у суду відсутні підстави для висновку про те, що на інфляційні витрати, три проценти річних та судовий збір, зазначені у наказі Господарського суду Львівської області від 03.08.2015 р. за № 914/1637/15, поширюється правовий режим, встановлений статтею 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Більше того, у вищезгаданому Законі не йдеться про списання судового збору.

Посилання представника боржника на те, що вищезазначені санкції списані самим Законом, а саме: частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яка є нормою прямої дії, безпідставні. У згаданій нормі Закону не зазначено, що санкції списуються, чи є списані автоматично Законом, у ній лише йдеться про те, що вони «підлягають списанню», тобто мають бути списаними у майбутньому після дня набрання чинності цим Законом згідно із Законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для списання зобовязань боржника з оплати 3% річних та інфляційних нарахувань, у встановленому Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016 порядку, боржник мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру, чого ним здійснено не було. За таких обставин орган державної виконавчої служби передчасно встановив наявність підстав для закінчення виконавчого провадження в порядку п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, оскільки не врахував передбачений положеннями Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії обовязковий порядок дій боржника для такого списання. Такі висновки суду відповідають висновкам Вищого господарського суду України, викладеним його у постановах від 29 травня 2017 р. у справі № 910/12890/14 та від 12 червня 2017 р. у справі № 910/12374/14.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, за № 14/5-440в від 24.04.17 на дії державної виконавчої служби задовольнити.

Визнати незаконними дії Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення 12.04.17 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 49327683 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 03.08.15 у справі № 914/1637/15.

Визнати недійсною постанову Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 12.04.17 про закінчення виконавчого провадження ВП № 49327683 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 03.08.15 у справі № 914/1637/15.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя Бортник О.Ю.