КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа № 910/4300/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

У судовому засіданні взяли участь представники сторін:

- позивача: Срібняк В.С., довіреність № б/н від 30.05.2017

- відповідача: Власенко І.І., довіреність № 225-КМР -1559 від 11.05.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/4300/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лаванда Плюс», м. Київ

до Київської міської ради, м. Київ

про визнання договору оренди поновленим, визнання протиправною бездіяльність та визнання угоди укладеною

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Лаванда Плюс» (надалі-позивач/ТОВ «Лаванда Плюс») звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Київської міської ради (відповідач), в якій просило суд:

1. визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1928 га, м. Київ, вул. Обсерваторна, 4 у Шевченківському районі м. Києва, кадастровий номер: :91:168:0031, укладений між ТОВ «Лаванда Плюс» та Київською міською радою 23.12.2004, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004 за реєстровим № 1221 з договором про поновлення договору оренди земельної ділянки від 16.12.2011 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. за реєстровим № 1591, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах;

2. визнати протиправним зволікання Київської міської ради з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004, укладеного між ТОВ «Лаванда Плюс» та Київською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004 за реєстровим № 1221.

3. визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,1928 га, м. Київ, вул. Обсерваторна, 4 у Шевченківському районі м. Києва кадастровий номер: :91:168:0031, укладений між ТОВ «Лаванда Плюс» та Київською міською радою 23.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.12.2004 за № 91-6-00385, в редакції додаткової угоди, викладеній в прохальній частині позовної заяви ( а.с. 7-11).

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, між ним та Київською міською радою (відповідачем) 30.12.2004 був укладений договір оренди земельної ділянки №№ 91-6-00385 (з урахуванням укладеного між сторонами 16.12.2010 договору про поновлення договору оренди землі, відповідно до якого договір оренди землі поновлено до 31.12.2016), зокрема, п. 8.3. якого сторони передбачили, що після закінчення строку, на який було укладено цей договір, при умові належного виконання обов'язків відповідно до умов цього договору, орендар має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. Як вказує позивач, станом на день звернення до суду із даною позовною заявою, додаткова угода про поновлення договору оренди не укладена. Крім того, позивач зазначає, що протягом дії договору останній належним чином виконував договір оренди землі, своєчасно та повному розмірі, за весь час користування земельними ділянками сплачував орендну плату, повідомив відповідача про свій намір продовжувати договірні відносини завчасно, однак орендодавцем станом на момент подачі позову до суду не надано листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди земельних ділянок від 16.12.2011, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.01.2012 за № 91-6-00950 протягом одного місяця після закінчення строку останнього, в відтак на п. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач звернувся до суду з вимогами про визнання укладеною додаткову угоду про поновлення строку дії такого договору в запропонованій редакції позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 910/4300/17 та призначено до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/4300/17 (суддя Сівакова В.В.) позов задоволено частково; визнано поновленим договір оренди земельної ділянки площею 0,1928 га, м. Київ, вулиця Обсерваторна 4 у Шевченківському районі м. Києва кадастровий номер: :91:168:0031, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004 за реєстровим № 1221 з договором про поновлення договору оренди земельної ділянки від 16.12.2011 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. за реєстровим № 1591, на той самий строк і на тих самих умовах; визнано укладеною угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Лаванда плюс" та Київською міською радою, в наступній редакції:

"Угода

про поновлення Договору оренди земельної ділянки"

м.Київ _______ року

Київська міська рада (м. Київ. вул. Хрещатик. 36) - далі у тексті - "Орендодавець", в особі Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, що діє на підставі ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - з однієї сторони, та товариство з обмеженою відповідальністю "Лаванда Плюс" (ідентифікаційний код 32312494, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 23-Б зареєстроване Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 03.02.2003 за № 1 002149) - далі у тексті "Орендар", в особі директора Проценка Олександра Володимировича - з другої сторони, керуючись ст. 792 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону України "Про оренду землі", уклади дану угоду (далі у тексті - Угода) про наступне:

1. Поновити на 5 (п'ять) років Договір оренди земельної ділянки, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лаванада Плюс", та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.12.2004 року за № 91-6-00385 з урахуванням змін до договору, внесених договором про поновлення договору оренди земельної ділянки від 16.12.2011 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 05.01.2012 року за № 91-6-00950 (далі у тексті - Договір оренди).

2. Інші умови Договору оренди (з урахуванням внесених змін договором про поновлення договору оренди земельної ділянки від 16.12.2011 року) залишаються без змін.

3. Дана угода є невід'ємною частиною Договору оренди, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.12.2004 року за № 91-6-00385, і набуває чинності з дня її нотаріального посвідчення в установленому порядку.

4. Витирати, пов'язані з нотаріальним посвідченням цієї Угоди, сплачує Орендар.

5. Усі спори, пов'язані з виконанням умов цієї Угоди, вирішуються в судовому порядку із застосуванням чинного законодавства України, при неможливості досудового врегулювання спорів, що виникають при виконанні умов цього Договору.

6. Дана Угода складена у трьох примірниках. Один примірник - для зберігання у Орендаря, один - для Орендодавця (знаходиться на зберіганні у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), один - для зберігання у нотаріуса.

Стягнуто з Київської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лаванда Плюс» 3 200,00 грн., витрат по сплаті судового збору; провадження у справі в частині визнання протиправним зволікання Київської міської ради з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004, укладеного між ТОВ «Лаванда плюс» та Київською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004 за реєстровим № 1221 припинено.

Рішення місцевого господарського суду в частині визнання договору оренди земельної ділянки від 23.12.2014 поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та визнання укладеною угоду про поновлення вказаного договору оренди в редакції позивача мотивовано доведеністю та обгрунтовністю позовних вимог.

Разом з тим, припиняючи провадження на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині визнання протиправним зволікання Київської міської ради з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004, укладеного між ТОВ «Лаванда Плюс» та Київською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004 за реєстровим № 1221, місцевий господарський суд виходив з того, що спір не підлягає вирішенню у господарських судах.

При цьому місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 2, 13, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України та ст.ст. 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, Київська міська рада звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору оренди поновлених, а угоди укладеною.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, що виражено у неповному з'ясуванню обставин справи, що мають значення для справи, не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а також норм матеріального права, зокрема, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» . Так, апеляційній скарзі апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки доводам відповідача щодо відсутності у позивача переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки у зв'язку з неналежними виконанням ним договірного зобов'язання, а саме: не вирішення питання пайової участі відповідно до наступних положень рішень Київської міської ради, зокрема, пункту 1.6.1 додатку до 1 до рішення Київської міської ради від 27.02.2003 № 271/431 «Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва» (у редакції, яка діяла на час укладення договору) та пункт 4.6. додатку 19 до рішення Київської міської ради від 30.10.2008 № 561/561 (в редакції, чинній на час укладення договору).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення господарського суду міста Києва та призначено до розгляду на 08.06.2017.

07.06.2017 через відділ документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

08.06.2017 Київським апеляційним господарським судом оголошено перерву у судовому засіданні до 13.06.2017.

У судовому засіданні представник апелянта (відповідача) вимоги апеляційної скарги підтримав, за викладених у ній підстав.

Представник позивача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з викладених у відзиві підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що 23.12.2004 між ТОВ «Лаванда Плюс», як орендарем та Київською міською радою, як орендодавцем було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 24.06.2004 за № 339-5/1549, за Актом приймання- передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

У п .2.1. договору сторони визначили, що об'єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

місце розташування - вул. Обсерваторна, 4 у Шевченківському районі м. Києва;

розмір - 0,1928 га;

цільове призначення - будівництва багатоповерхового житлового будинку;

кадастровий номер - :91:168:0031.

У п. 8.3 договору сторонами визначено, що після закінчення строку, на який було укладено цей договір, при умові належного виконання обов'язків відповідно до умов цього договору, орендар має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.12.2004 та зареєстровано в реєстрі за № 1221.

Також договір зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про що зроблено запис від 30.12.2004 за № 91-6-00385 у книзі записів державної реєстрації договорів

Відповідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 30.12.2004 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,1928 га за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 4, кадастровий номер :91:168:0031.

Судом першої станції та судовою колегією апеляційного господарського суду встановлено, що рішенням Київської міської ради № 663/1719 від 18.06.2009 поновлено на 7 років з 31.12.2009 договір оренди земельної ділянки на вул. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м. Києва від 30.12.2004 № 91-6-00385.

16.12.2011 між ТОВ «Лаванда Плюс» та Київською міською радою укладено договір про поновлення договору оренди земельної ділянки, згідно з яким договір поновлено до 31.12.2016, а також відповідно до умов договору внесені зміни щодо розміру річної орендної плати (п. 2.2 договору та п. 4) та відповідальності за порушення термінів забудови (п. 4) та інші умови (п. 8).

Вказаний договір про поновлення договору оренди земельної ділянки зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про що зроблено запис від 05.01.2012 за № 91-6-00950 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Як зазначає позивач, 03.10.2016 останній звернувся до Київської міської ради з клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.12.2004 за № 91-6-00385 (з урахуванням змін внесених договором від 16.12.2011), до якого було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, підписаний з боку позивача.

Вказане клопотання було отримане відповідачем 03.10.2016 за вх. КОП-0922.

З огляду на те, що органом місцевого самоврядування при розгляді зазначеного клопотання про поновлення договору оренди допущено зволікання, оскільки у встановлений законодавством місячний строк відповідач не надав відповіді щодо погодження чи заперечення у поновленні договору та не підписано доданої до клопотання угоди, позивач звернувся до господарського суду з позовом до Київської міської ради про визнання поновленим на той самий строк (на п'ять років) і на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004 року та про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004 року в редакції, що була долучена до листа-повідомлення.

Місцевий господарський суд задовольняючи позовні вимоги на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі" виходив з того, що позивач завчасно, до закінчення строку дії договору оренди повідомив про свій намір пролонгації даного договору на той же строк і на тих же умовах, тобто, скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі; заперечень зі сторони орендодавця щодо продовження строку дії договору на адресу позивача не надходило, а також враховуючи лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 057041-937 від 19.01.2017, відповідно до якого Департамент не заперечує проти поновлення договору оренди земельної ділянки 23.12.2004 № 91-6-00385 (зі змінами, внесеними договором від 05.01.2012 № 91-6-00950) за умови відсутності заперечень Київської міської ради, виконання обов`язків землекористувача та умов договору, у зв'язку з чим наявні правові підстави для укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004 року в редакції, запропонованій позивачем.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частинами 6-9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Пунктом 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ спорах, то виникають із земельних відносин" роз'яснено, що у вирішенні спорів пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Таким чином, нормами законодавства України, які є чинними під час виникнення спірних правовідносин (виникнення права на продовження дії договору) та на момент розгляду справи судом, прямо встановлено можливість автоматичного поновлення договорів оренди та обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення.

Статтею 764 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані у статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Згідно з приписами частин 1-5 статті 33 вказаного Закону (у відповідній редакції) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Отже, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною 6 наведеної вище статті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 та у справі № 6-10цс15, у постановах від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15 та у справі № 6-4цс15, у постанові від 13.04.2016 у справі № 6-2027цс15.

Судовою колегією апеляційного господарського суду встановлено та вбачається з матеріалі справи, що позивач як орендар належно виконував свої обов'язки за договором оренди; до спливу строку договору оренди повідомив орендодавця у встановлені договором строки про свій намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди позивачем було додано проект додаткової угоди; після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачує орендну плату за користування землею, що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи щодо сплати орендної плати за землю за період січень-лютий 2017 року; орендодавець (відповідач) в порушення вищенаведених вимог законодавства у місячний строк не повідомив орендаря про відмову у поновленні договору оренди на новий строк; доданий до листа-повідомлення примірник додаткової угоди до договору оренди не підписав, що свідчить про вчинення позивачем необхідних дій, направлених на укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та наявність зволікання зі сторони відповідача, у зв'язку з чим суд місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки в редакції, що запропонована позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки поновленим від 23.12.2004 року та на той самий строк і на тих самих умах в редакції, запропонованій позивачем, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» з огляду на відсутність протягом місяця після закінчення строку договору оренди листа-повідомлення Київської міської ради про заперечення у його поновленні, продовження користування земельною ділянкою з належним виконанням орендарем своїх договірних зобов'язань та імперативний обов'язок сторін орендних правовідносин щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди у місячний строк.

Крім того, як вбачається з листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 057041-937 від 19.01.2017, відповідно до якого Департамент не заперечує проти поновлення договору оренди земельної ділянки 30.12.2004 № 91-6-00385 (зі змінами, внесеними договором від 05.01.2012 № 91-6-00950) за умови відсутності заперечень Київської міської ради, виконання обов`язків землекористувача та умов договору.

Відповідач в основу своїх заперечень, щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, посилається на те, що ТОВ «Лаванда Плюс» не виконало свого обов`язку щодо сплати пайової участі відповідно до рішення Київської міської ради від 27.02.2003 № 271/431, що передбачено п. 8.4 договору.

Відповідно п. 8.4 договору орендар зобов`язаний вирішити питання пайової участі відповідно до вищевказаного рішення Київської міської ради № 271/431 від 27.02.2003.

Колегією суддів встановлено, що рішення Київської міської ради № 271/431 від 27.02.2003 втратило чинність з 01.09.2008 на підставі рішення Київської міської ради № 3/4475 від 17.01.2008.

Відповідно до порядку сплати внеску на пайову участь, встановленого рішенням Київської міської ради № 3/4475 від 17.01.2008, питання пайової участі інвестора (забудовника) вирішується на підставі договору на сплату пайової участі, який укладається на підставі затвердженого у встановленому порядку проекту будівництва з техніко-економічними показниками.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду, що обов`язок сплати пайової участі виникає лише після укладення договору про пайову участь, розмір якої визначається лише після затвердження у встановленому законом порядку проекту будівництва.

Судовою колегією апеляційного господарського суду встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Лаванда Плюс» надало додаткові докази того, що останнім проект будівництва не може бути затверджений до вирішення питання звільнення наданої в оренду земельної ділянки від самовільно встановлених конструкцій (гаражів), які вирішуються позивачем в судовому порядку (копії рішень судів).

Таким чином доводи заявника апеляційної скарги Київської міської, щодо ненадання належної правової оцінки пункт 4.6. додатку 19 до рішення Київської міської ради від 30.10.2008 № 561/561 (в редакції, чинній на час укладення договору), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, суд вказав та колегія суддів зазначає, що відповідно до вказаного пункту договір на сплату пайової участі оформляється, зокрема, після затвердження інвестором (забудовником) в установленому порядку проектної документації та передує оформленню дозвільних документів на будівництво (реконструкцію) в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів затвердження проектної документації, а позивачем заперечується затвердження такої документації, з незалежних від позивача обставин.

Отже, доводи Київської міської ради щодо неналежного виконання орендарем (позивачем) умов договору оренди земельної ділянки від 13.12.2004, зокрема, п. 8.4. цього договору спростовуються вищевикладеним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4.9 додатку 19 до рішення Київської міської ради від 30.10.2008 № 561/561 контроль за своєчасним укладанням договорів на сплату пайових внесків та виконанням умов діючих договорів здійснюється шляхом перевірки фактичного стану будівництва (реконструкції) об'єктів та перевірки наявності документів згідно з чинним законодавством. Для проведення такої роботи створюється Комісія з питань контролю за сплатою пайових внесків, яка складається з представників Головного управління економіки та інвестицій, Головного управління контролю за благоустроєм міста Києва та інших підрозділів Київської міської державної адміністрації за згодою або необхідністю. Діяльність комісії регулюється положенням про комісію по контролю за сплатою пайових внесків, що затверджується у встановленому порядку.

Стовно вимоги ТОВ « Лаванда Плюс» про визнання протиправним зволікання Київської міської ради з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.12.2004, укладеного між ТОВ "Лаванда плюс" та Київською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 23.12.2004 за реєстровим № 1221, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, визначено виключний перелік справ, підвідомчий господарським судам, зокрема, ними, є:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство;

9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. яка носить імперативний характер, зокрема, ними, є:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство;

9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином колегія суддів погоджується з правомірністю припинення місцевим господарським судом провадження у справі на підставі до п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в частині вимоги позивача про визнання факту протиправного зволікання Київської міської ради з укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги інші твердження апелянта, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/4300/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна