ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 911/3437/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Грека Б.М., Могил С.К.
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017
у справі№ 911/3437/16 Господарського суду Київської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
докомунального підприємства "Софія" Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області
простягнення 713 620,68 грн

за участю представників сторін:

позивача: Старчик А.А.,

відповідача: не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (надалі - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь: пеню на загальну суму 190 623,30 грн, інфляційні збитки на загальну суму 493 534,66 грн та 3 % річних на загальну суму 26462,712 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставленого позивачем природного газу згідно договору купівлі-продажу природного газу №1005/14-ТЕ-17.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.12.2016 у справі № 911/3437/16 позов задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства "Софія" Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 95 311,65 грн. пені, 493 534,66 грн. інфляційних, 29 462,72 грн. 3% річних та 10 704,50 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 рішення місцевого господарського суду змінено, частину 1 пункту 2 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції : "Стягнути з Комунального підприємства "Софія" Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (08131, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул Соборна, 53б, код 32611763) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 86 342 (вісімдесят шість тисяч триста сорок дві) грн 02 коп. - пені; 447 088 (чотириста сорок сім тисяч вісімдесят вісім) грн 86 коп. - інфляційних втрат; 26 690 (двадцять шість шістсот дев'яносто) грн 03 коп. - 3% річних та 9 697 (дев'ять тисяч шістсот дев'яносто сім) грн 28 коп. - судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. В решті рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2016 у справі № 911/3437/16 - залишити без змін".

Не погоджуючись з рішеннями судів, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 та рішення господарського суду Київської області від 15.12.2016 скасувати в частині зменшення суми пені в розмірі 86 342,02 грн, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити в зазначеній частині позовні вимоги в повному обсязі. В іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 30.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Софія" Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (покупець) був укладений договір №1005/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець - прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Судами також встановлено, що на виконання п. 1.1 договору позивач поставив протягом січня - грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 308 064,94 грн, що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.14 б/н за січень на суму 288 710,03 грн; від 28.02.14 б/н за лютий на суму 255 338,20 грн; від 31.03.14 б/н за березень на суму 200452,92 грн; від 30.04.14 б/н за квітень на суму 72 982,66 грн; від 31.10.14 б/н за жовтень на суму 45075,76 грн.; від 30.11.14 б/н за листопад на суму 217844,34 грн; від 31.12.2014 б/н за грудень на суму 217 844,34 грн.

Таким чином було встановлено, що позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 1 308 064,94 грн .

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначав, що відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого природного газу своєчасно та в повному обсязі не виконав, хоча на момент подання позову природний газ оплачений відповідачем в повному обсязі, однак відповідні оплати відповідач проводив розрахунки за природний газ з простроченнями.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому задовольнив їх зменшивши розмір пені на 50 %. При цьому місцевий суд зазначив, що посилання відповідача на погашення заборгованості на підставі договору № 1635/30 від 26.12.2014 та договору № 540/375-6 від 18.12.2015 про організацію взаєморозрахунків є необґрунтованим, оскільки відповідні договори передбачають проведення взаєморозрахунків щодо заборгованості, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості послуг встановленим тарифам, за рахунок субвенцій державного бюджету. Разом з цим, на думку місцевого господарського суду, наведені договори про організацію взаєморозрахунків не визначають конкретних договорів постачання природного газу, на погашення заборгованості за якими вони укладені. Про погашення заборгованості за рахунок субвенцій державного бюджету за договором № 1005/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2013 свідчить лише призначення платежу в платіжних дорученнях № 18 від 30.12.2014 на суму 13400 грн та № 19 від 23.12.2015 на суму 109700 грн. Місцевий господарський суд також зазначив, що оскільки договори № 1635/30 від 26.12.2014 та №540/375-6 від 18.12.2015 про організацію взаєморозрахунків, не визначають конкретного договору постачання природного газу, заборгованість за яким передбачається погашати шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок бюджетних коштів, зокрема договору № 1005/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2013, відсутні підстави стверджувати, що відповідними договорами про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за спожитий природний газ, відповідно до договору № 1005/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2013.

Змінюючи частину 1 пункту 2 резолютивної частини рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що місцевий суд неправомірно не взяв до уваги укладені договору про організацію взаєморозрахунків № 1635/30 від 26.12.2014 та № 540/375-6 від 18.12.2015, відповідно до яких сплачено на користь позивача 123 100 грн., тому він зробив власний розрахунок інфляційних втрат та річних, стягнувши на користь позивача 447 088,86 грн - інфляційних втрат та 26 69,03 грн - 3% річних , виходячи із суми основного боргу в розмірі 1 184 964,94 грн за заявлені періоди. В іншій частині рішення залишено без змін (стосовно стягнення пені, яку зменшено на 50%).

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновкам апеляційного господарського суду, виходячи з наступного.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами було встановлено, що на момент подання позовної заяви до суду заборгованість у відповідача була відсутня.

Як вірно було встановлено апеляційним господарським судом, 26.12.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації (сторона третя), Києво-Святошинською районною державною адміністрацією (сторона четверта), КП "Софія" Софіївсько-Борщагівської сільської ради (сторона п'ята), НАК „Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено договір № 1635/30 про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, 18.12.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації (сторона третя), Києво-Святошинською районною державною адміністрацією (сторона четверта), КП "Софія" Софіївсько-Борщагівської сільської ради (сторона п'ята), НАК „Нафтогаз України" (сторона шоста) та ПАТ "Укргазвидобування" (сторона остання) було укладено договір № 540/345-в про організацію взаєморозрахунків.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків № 1635/30 від 26.12.2014 та № 540/375-6 від 18.12.2015 була сплачена заборгованість у розмірі 123 100,00 грн (109700,00 грн + 13400,00 грн), а тому нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних на вказану суму є неправомірним.

Апеляційним судом також встановлено, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних в даній справі є обґрунтованим лише на суму 1184964,94 грн., тому він зробив власний розрахунок , стягнувши на користь позивача 447 088,86 грн - інфляційних втрат та 26 69,03 грн - 3% річних,

З зазначеним висновком апеляційного господарського суду колегія суддів погоджується та вважає його правомірним.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що рішення та постанова в частині інфляційних втрат та річних не оскаржується.

Предметом касаційного оскарження у даній справі є питання щодо необґрунтованості зменшення розміру пені на 50% .

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. купівлі-продажу природного газу №1005/14-ТЕ-17 від 30.12.2013 передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання боржником, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача та враховує 100% виконання зобов'язання, добросовісну поведінку відповідача, споживання природного газу населенням, фінансову залежність від субвенції з державного бюджету, а також те, що вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у відповідача та неможливості своєчасно розрахуватися за спожитий газ, а матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту завдання яких-небудь збитків позивачу несвоєчасним виконанням за договором 1005/14-ТЕ-17. Доводи позивача (зазначені в апеляційній скарзі) про відсутність виняткових обставин - є необґрунтованими.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необхідності зменшення на 50% (86342,02 грн.) розміру заявлених штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог стосовно стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017, ухваленого з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 у справі № 911/3437/16 - без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:Б. Грек
С. Могил