номер провадження справи 35/72/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 Справа № 908/827/17

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 25.04.2017р.

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТЕКС», м. Кривий ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ ЛІТМЄХ», м. Запоріжжя

про зобовязання укласти договір

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.04.2017р. до господарського суду Запорізької області звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТЕКС» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ ЛІТМЄХ» про зобовязання укласти Договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що відповідно до Договору про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 22.10.2013р. ТОВ «ЕТЕКС» стало власником механоскладального цеху загальною площею 6752,5 кв.м., центрального складу загальною площею 991,9 кв. м., будівель побутових приміщень загальною площею 605,4 кв. м., прохідної загальною площею 103,2 кв. м., розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31 Н.

Частину зазначеного обєкту позивач передав за Договором оренди № 2 від 01.10.2014р. ТОВ «КВМШ плюс», на підставі чого ТОВ «КВМШ плюс» отримало від ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» технічні умови на приєднання до електричних мереж № 1-01/02084-00 від 20.02.2015р., погоджених основним споживачем - ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ».

Між ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та ТОВ «КВМШ плюс» 20.02.2015р. укладено Договір про приєднання № 02084-00. 25.06.2015р., між основним споживачем ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» та субспоживачем ТОВ «КВМШ плюс» укладеного Договір на технічне забезпечення електропостачання, а між ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та ТОВ «КВМШ плюс» - Договір про постачання електричної енергії № 609273 від 23.06.2015р.

Позивач має намір укласти з ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» Договір про постачання електричної енергії на обєкт розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31 Н., тобто переоформити зазначений вище договір з ТОВ «КВМШ плюс» на ТОВ «ЕТЕКС».

Згідно п. 5.8 Правил користування електричної енергії перед укладанням Договору про постачання з ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» ТОВ «ЕТЕКС» має укласти Договір про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ», в звязку з чим позивач 03.03.2016р. письмово звернулось до ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» з цього приводу та отримало відповідь від останнього з відмовою від укладення договору про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ «ЕТЕКС» на умовах, які були визначені в аналогічному договорі укладеному з ТОВ «КВМШ плюс».

Позивач вважає відмову ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» від укладення Договору про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ «ЕТЕКС» необґрунтованою, в звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд зобовязати ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» укласти з ТОВ «ЕТЕКС» Договір про технічне забезпечення електропостачання, не змінюючи параметрів, місце забезпечення потужності, місце приєднання електроустановки, схему електропостачання, площу обєкту тощо, зазначені у договорі про технічне забезпечення електропостачання споживача, укладеного між ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» та ТОВ «КВМШ плюс» 25.06.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/72/17 та призначено розгляд справи на 11.05.2017р. о 12 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 11.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.06.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні 06.06.2017 р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 06.06.2017 р. не зявився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвала про порушення провадження у справі була надіслана відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та повернулась до суду з позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання». А отже, відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання та його неявка не перешкоджала вирішенню даного спору.

В судовому засіданні 06.06.2017р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 22.10.2013р Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТЕКС» набуло право власності на окремий індивідуально визначений обєкт нерухомості, а саме: центрального складу позначеного літерою «М», цегла, загальною площею 991,9 кв. м., будівлі механоскладального цеху, позначеної літерами «Р-Р1-Р5», цегла, загальною площею 6752,5 кв.м., будівлі побутових приміщень, позначеною літерою «Р-6» цегла загальною площею 605,4 кв. м., прохідної позначеною літерою «С4» цегла, загальною площею 103,2 кв. м., розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31 Н (п. 3.2 Договору про поділ майна від 22.10.2013 р.).

Частину зазначеного обєкту загальною площею 6974,40 кв.м, а саме: приміщення, що знаходяться зав адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31-Н та складається з приміщень, позначених в технічному паспорті 30261: літера М центральний склад (991,9 кв.м), літери Р,Р1,Р5 будівлі механоскладального цеху (5982,50 кв.м) ТОВ «ЕТЕКС» передав за Договором оренди № 2 від 01.10.2014р. Товариству з обмеженою відповідальністю «КВМШ плюс».

Що також підтверджується актом прийому-передачі від 01.10.2014 р., належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

25.06.2015р. між ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» (Основний споживач) та ТОВ «КВМШ плюс» (Субспоживач) укладено Договір на технічне забезпечення електропостачання, відповідно до якого ТОВ «ПКФ ЛІТМЕХ» забезпечує технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами споживачу в обсягах згідно з Договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені п. 4.1 Договору (п. 1.1)

Також 25.06.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КВМШ плюс» (Споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 609273 від 25.06.2015р., відповідно до якого Постачальник передає електричну енергію Спожиачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 230,0 к Вт, величини якої по обєкту Споживача визначені додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору (п. 1.1).

ОСОБА_2 відділення інспекції Держенергонагляду у Дніпропетровській області вих. № 25-19-372 від 20.10.2016 р. зазначено, що дії постачальник електричної енергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», основного споживача ТОВ «ПКФ ЛІТМЕХ», субспоживача ТОВ «КВМШ плюс» (орендар) та власника обєкту ТОВ «ЕТЕКС» (орендодавець) не суперечать вимогам чинного законодавства в електроенергетиці.

Позивач вказує на те, що він має намір укласти з ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» Договір про постачання електричної енергії на обєкт розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31 Н., тобто переоформити зазначений вище Договір з ТОВ «КВМШ плюс» на ТОВ «ЕТЕКС».

Згідно п. 5.8 Правил користування електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.2006 р. (Правила № 28) перед укладанням Договору про постачання з ПуАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» ТОВ «ЕТЕКС» має укласти Договір про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ», в звязку з чим позивач письмово звернувся з листом від 12.10.2016 р. до ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» про переоформлення Договору б/н від 25.06.2015 р. про технічне забезпечення електропостачання споживача з ТОВ «КВМШ» на ТОВ «ЕТЕКС» для подальшого переоформлення Договору постачання електричної енергії ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

Листом № 38 від 01.11.2016 р. позивач повторно надіслав на адресу відповідача лист з прохання переоформити Договір б/н від 25.06.2015 р. на ТОВ «ЕТЕКС» (власника обєкта нерухомості) для подальшого переоформлення Договору постачання електричної енергії ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго».

Від ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» до ТОВ «ЕТЕКС» надійшов лист вих. № 09/12 від 09.12.2016 р. з відповіддю, відповідно до якої зазначено, що чинним законодавством не передбачено такого способу укладання Договору як переоформлення Договору на технічне забезпечення електропостачання з однієї особи на іншу та вказано, що питання щодо укладання Договору на технічне забезпечення електропостачання між ТОВ «ПКФ ЛІТМЕХ» і ТОВ «ЕТЕКС» може бути розглянуто після розірвання Договору б/н від 25.06.2015 р. між ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» і ТОВ «КВМШ Плюс» та звернення ТОВ «ЕТЕКС» до ТОВ «ПКФ ЛІТМЕХ» в установленому порядку з заявою про укладання Договору на технічне забезпечення, електропостачання.

Позивач вважає відмову ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» від укладення Договору про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ «ЕТЕКС» необґрунтованою, в звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд зобовязати ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» укласти з ТОВ «ЕТЕКС» Договір про технічне забезпечення електропостачання Споживача, не змінюючи параметрів, місце забезпечення потужності, місце приєднання електроустановки, схему електропостачання, площу обєкту тощо, зазначені у договорі про технічне забезпечення електропостачання споживача, укладеного між ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» та ТОВ «КВМШ плюс» 25.06.2015р.

Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку відмовити в позові в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За правилами ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзацом 1 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частина 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу саме пропозиції укласти договір в розумінні ст.ст. 640, 641 Цивільного кодексу України, а лише пропозиція на переоформлення договору від 25.06.2015 р. укладеного між ТОВ «ПКФ ЛІТМЕХ» та ТОВ «КВМШ ПЛЮС»

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Суд також зазначає, що проекту Договору в розмінні ст. 181 ГК України позивачем не було направлено відповідачу.

За приписами ст. 187 ГК України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору (якщо рішенням суду не визначено інше, тобто іншій день).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд укласти Договір не змінюючи технічних параметрів, місце забезпечення потужності, місце приєднання електроустановок, схему електропостачання, площу обєкту, тощо, зазначену у Договорі про технічне забезпечення електропостачання споживача, укладеного між ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» та ТОВ «КВМШ ПЛЮС» станом на 25.06.2015 р.

Як вбачається з вказаного вище Договору, він укладений в строк до 31.12.2015 р. та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення не буде заявлено однієї із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд (п. 10.6).

В матеріалах справи відсутні докази розірвання вказаного вище договору, а тому він пролонгований відповідно до умов договору та закону.

Про те що договір укладений між ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» та ТОВ «КВМШ ПЛЮС» від 25.06.2015 р. не закінчився та продовжує свою дію свідчить лист ТОВ «ПКФ ЛІТМЄХ» № 09/12 від 09.12.2016 р., яким останній повідомляє позивача, що на обєкт електропостачання за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Ракітіна (Ногіна), 31Н діє договір на технічне забезпечення електропостачання № б/н від 25.06.2015 р. між ПКФ ЛІТМЄХ» та ТОВ «КВМШ ПЛЮС». Питання щодо укладання договору на технічне забезпечення електропостачання може буде розглянуто після розірвання вказаного договору.

Таким чином, не можливо укласти новий договір на технічне забезпечення електропостачання обєкт електропостачання за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Ракітіна (Ногіна), 31Н не розірвавши діючий договір від 25.06.2015 р. на той самий обєкт.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при поданні позову позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення договору. Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі № 6-110цс12, де Верховний Суд України зазначає, що особа вправі звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі п. 1 ч. 2 ст.6 ЦК України з позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативно-правовим актом, що містить відповідний обовязок, а зобовязання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України.

Таким чином, позивач обрав не передбачений чинним законодавством спосіб захисту порушеного права та інтересу, а тому застосування такого способу захисту може призвести до порушення приписів ст. 19 Конституції України.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТЕКС» в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Повне рішення складено 12.06.2017 р.

Суддя О.А. Топчій