ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 902/220/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівГрека Б.М., Селіваненка В.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників: ОСОБА_3 від позивача: ОСОБА_4; ОСОБА_5 від відповідача: Шлейко Ю.І.; Мандзюк Ю.І. від скаржника: ОСОБА_3; ОСОБА_8
на ухвалуРівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року
у справі№ 902/220/14
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до відповідачаКолективного підприємства "Томашпільська меблева фабрика"
про визнання права власності на нежитлове приміщення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся з позовом до Колективного підприємства "Томашпільська меблева фабрика" (далі відповідач) про визнання права власності на нежитлове приміщення котельні, що знаходиться за адресою: Вінницька обл., смт. Томашпіль, вул. Криворучка, 45.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.04.2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано за позивачем право власності на нежитлове приміщення котельні, позначеної в технічному паспорті літерою "З", загальною площею 213,6 м2, що заходиться за адресою: Вінницька область, смт. Томашпіль, вул. Криворучка, 45.

У січні 2017 року ОСОБА_3 (далі скаржник), у відповідності до ст. 91 ГПК України, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, звернулася з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду на прийняте у даній справі рішення та просила апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 02.04.2014 року у даній справі повністю та прийняти нове рішення по справі, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В поданій апеляційній скарзі було зазначено, що у даній справі вирішено питання про права та обов'язки скаржника, оскільки вона є співвласником спірного приміщення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2017 року скаржнику було поновлено строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.04.2014 року, яке було прийняте у даній справі

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року припинено апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Суд прийшов до висновку про те, що сукупність встановлених (перелічених у мотивувальній частині ухвали) фактичних обставин свідчить про відсутність правового зв'язку між скаржником та сторонами у справі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані рішення Господарського суду Вінницької області від 02.04.2014 року та ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року. Скаржник просить припинити провадження по справі, оскільки рішення постановлені з порушенням норм законодавства.

В частині оскарження рішення Господарського суду Вінницької області від 02.04.2014 року Вищим господарським судом України ухвалою від 08.06.2017 року відмовлено у прийнятті касаційної скарги, з огляду на те, що відповідно до приписів ст. 107 ГПК України у касаційному порядку рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені, лише після їх перегляду в апеляційному порядку. Отже предметом касаційного перегляду є ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року.

В своїй касаційній скарзі скаржник звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції при винесенні ухвали про припинення апеляційного провадження припустився порушень норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін і скаржника, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Предметом позову в даній справі є визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення котельні, позначеної в технічному паспорті літерою "З", загальною площею 213,6 м2, що заходиться за адресою: Вінницька область, смт. Томашпіль, вул. Криворучка, 45.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що згідно пункту 5.2 Протоколу № 1 позачергових зборів працівників і співвласників КП "Томашпільська меблева фабрика" від 12.05.2010 року (т.1 а.с.54-55) одноголосно вирішено продати ОСОБА_4 котельню за 15 000 грн.

24 грудня 2012 року між позивачем і відповідачем було укладено Договір № 1 оренди нерухомого майна (нежилих приміщень) (т.1 а.с.11-13), згідно умов якого сторони погодили, що на підставі взаємної домовленості, орендар (позивач) приймає в оренду з подальшим правом викупу нежиле приміщення котельні, споруда якого потребує ремонту.

Об'єктом оренди згідно п.2.1 даного договору є нежиле приміщення котельні загальною площею 213,6 м2. Даний об'єкт належить до колективної власності відповідача на підставі свідоцтва про право власності від 25.06.2003 року та знаходиться за адресою смт. Томашпіль вул. Криворучка, 45, позначеного в технічному паспорті літерою "З".

Місцевий господарський суд встановивши, що позивач виконав ремонтні роботи, за які відповідач не розрахувався та враховуючи, що договором оренди сторони передбачили можливість орендаря в подальшому викупити об'єкт оренди, проте відповідач ухиляється від передачі спірного приміщення у власність позивачу та відповідно до ч. 1 ст. 328, ст. 392 ЦК України прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Звертаючись із апеляційної скаргою, скаржник посилався на те, що рішенням суду першої інстанції було порушене право власності останнього на частку в приватизованому майні, яке відчужено на користь позивача.

Припиняючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що скаржник мав певні права і обов'язки у спірних правовідносинах.

При цьому виходив з того, що в матеріалах справи та реєстраційної справи відповідача фактично відсутній перелік осіб, які є співвласниками КП "Томашпільська меблева фабрика".

Перелік осіб, який знаходиться в реєстраційній справі (копія наявна в матеріалах справи, т. 1 а с. 160-164) є переліком осіб Томашпільського меблевого цеху в якому заявлені кошти на придбання підприємства, проте не вказано на придбання якого саме підприємства.

Апеляційний господарський суд не визнав цей перелік належним доказом, який підтверджує членство ОСОБА_3 в КП "Томашпільська меблева фабрика", оскільки він не вказує на те, що підписанти приймали участь у створенні КП "Томашпільська меблева фабрика", а саме: він не прошитий з установчим договором, як перелік співвласників відповідача, належним чином не завірений, а тому неможливо ототожнити осіб вказаних у цьому списку зі співвласниками КП "Томашпільська меблева фабрика".

Як убачається з копії трудової книжки скаржника (т.1 а.с. 180) останнім місцем її роботи на момент звільнення в 1992 році було об'єднання "Вінницядерев", яке перейменоване у Томашпільський меблевий цех організації орендарів "Вінницядерев" (далі підприємство).

Скаржник у своїх поясненнях (т.2 а.с. 180) стверджує, що вона в 1993 році, як ветеран праці підприємства, у числі інших здала свій майновий сертифікат під час приватизації підприємства у держави.

Протоколом загальних зборів трудового колективу співвласників Томашпільського меблевого цеху від 23.05.1996 р. було затверджено Установчий договір (т.2 а.с.55-56) та Статут КП "Томашпільська меблева фабрика" (далі Статут) (т.2 а.с.57-64).

Пунктом 1.1. Установчого договору КП "Томашпільська меблева фабрика" визначено, що учасниками договору є співвласники Томашпільського меблевого цеху, який шляхом виділення із КП "Вінницький меблевий комбінат" створює колективне підприємство "Томашпільська меблева фабрика", а згідно пункту 1.1 Статуту КП "Томашпільська меблева фабрика" на праві колективної власності трудового колективу створено шляхом виділення Томашпільського меблевого цеху з КП "Вінницький меблевий комбінат" відповідно до Закону України "Про підприємства" та Установчого договору.

Стверджуючи про те, що перелік осіб Томашпільського меблевого цеху (т. 1 а с. 160-164) не є належним доказом, апеляційний господарський суд не звернув уваги на той факт, що зазначені в ньому особи приймали участь у приватизації Томашпільського меблевого цеху та є співвласниками відповідача згідно Установчого договору та Статуту.

Водночас апеляційним господарськими судом не надана оцінка копії довідки (т.1 а.с. 220), яка видана співвласнику відповідача ОСОБА_3 про те, що її частка в основних фондах і обігових коштах складає 0,3 відсотка на суму 24 грн.

Окрім того, пункт 5.4 Протоколу № 1 позачергових зборів працівників і співвласників КП "Томашпільська меблева фабрика" від 12.05.2010 року (т. 1 а.с.54-55), на який посилалися як суд першої так і апеляційної інстанцій, містить такий напис "Виступила: ОСОБА_3 Зобов'язати Шлейко Ю.І. брати плату за експлуатацію майна та території іншими організаціями. Проголосовано одноголосно - 25 чол.". До цього Протоколу доданий перелік осіб (т. 1 а.с.56-57), що були присутні зборах, які відбулися 12.05.2010 року, зокрема, ОСОБА_3

На цей факт апеляційний господарський суд також уваги не звернув.

У матеріалах справи міститься копія довідки керівника відповідача Шлейка Ю.І. (т. 1 а.с. 170), з якої, зокрема, вбачається, що станом на 01.11.2010 року підприємство не розпайовувалось; загальна кількість співвласників складає 110 чол.; позачергові збори співвласників відповідача проводились 12.05.2010 року кількість учасників 25 чол. і через відсутність необхідної кількості учасників зборів (згідно Статуту - 2/3 від загальної кількості) рішення зборів не несе правових наслідків.

Цей факт також залишився поза увагою апеляційного господарського суду.

До матеріалів справи залучено копію Протоколу № 1 засідання правління відповідача від 16.10.2011 року (т.2 а.с. 8), у пункті 2 частини 2 якого, зокрема, зазначено - "Передати прохідну № 2 в оренду ОСОБА_3 для ремонтно-відновлювальних робіт з подальшою експлуатацією. Присутні вирішили передати в оренду прохідну № 2 ОСОБА_3 (п. 3 ч.3), про що проголосували одноголосно".

В матеріалах справи також міститься рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.10.2015 року у справі № 146/616/15-ц (т.1 а.с. 205-208), яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 і ОСОБА_9 до КП "Томашпільська меблева фабрика" про визнання недійсними рішень загальних зборів від 30.09.2002, 07.11.2002, 13.12.2002, 19.05.2003, 04.03.2004 з підстав пропуску строку позовної давності. При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено, що суд дійшов висновку про те, що право окремих співвласників колективного підприємства є порушеним та підлягає захисту у випадку їхньої відсутності на зборах через недотримання вимог закону і статуту підприємства про порядок скликання і проведення цих зборів.

Таким чином аналіз ст. 91 ГПК України, приписів п. 5-2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу 12 ГПК України" та матеріали, зібрані у справі, дають підстави вважати, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки щодо порушення прав скаржника у правовідносинах, які були предметом розгляду в даній справі.

За таких обставин, касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року скасуванню, а справа направленню до Рівненського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

2. Ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року прийняту у справі № 902/220/14 скасувати.

3. Справу № 902/220/14 направити до Рівненського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3.

Головуючий С.В.Бондар

Судді Б.М. Грек

В.П.Селіваненко