ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 916/3124/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради
на рішеннягосподарського суду Одеської області від 01.02.2017 р. (суддя Бездоля Д.О.)
та на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 р. (судді: Поліщук Л.В., Таран С.В., Туренко В.Б.)
у справі№916/3124/16 господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"
доДепартаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:1.Одеська міська рада; 2.Управління Державної казначейської служби в м. Одеса; 3.Департамент фінансів Одеської міської Ради
простягнення 3 449 637 грн. 13 коп.
за участю представників:
від позивачаБеліменко О.О., свідоцтво №3372 від 26.06.2008 р.
від відповідача Пужакова Є.С., довіреність №02-27246 від 13.02.2017 р.
від третіх осіб1.Штоль А.О., довіреність №279/исх-гс від 26.12.2016 р. 2. не з'явились 3. не з'явились

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 3 449 637 грн. 13 коп. відшкодування пільг за послуги зв'язку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг (користування телефоном) пільговій категорії громадян №304 від 18.06.2015 р. відповідач не здійснив повного та своєчасного відшкодування відповідних витрат позивачу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.02.2017 р. у справі №916/3124/16, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 р., позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 449 637 грн. 13 коп. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди прийшли до висновку про доведеність факту існування у відповідача заборгованості перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі. Доводи відповідача про відсутність належного бюджетного фінансування місцевий та апеляційний господарські суди відхилили як безпідставні.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 р., постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що, на думку відповідача, господарськими судами першої та апеляційної інстанцій не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме: не взято до уваги, що відповідне відшкодування має здійснюватися виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

Одночасно з цим, скаржник стверджує, що попередніми судовими інстанціями не було досліджено на яку саме суму позивачем було надано відповідні телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.05.2017 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ємельянов А.С. (доповідач у справі), судді: Карабань В.Я., Ковтонюк Л.В., касаційну скаргу відповідача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 12.06.2017 р.

До касаційної скарги відповідачем було додано клопотання про зупинення виконання оскаржуваного рішення місцевого господарського до закінчення його перегляду в порядку касаційного провадження.

З огляду на приписи ст. 1211 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи зміст заявленого клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення.

В свою чергу, представник позивача до початку судового розгляду скористався правом, наданим йому ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та подав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечив проти її задоволення.

В судове засідання 12.06.2017 р. з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи 1. Представники третіх осіб 2 та 3 в судове засідання не з'явились.

Представники відповідача та третьої особи 1 в судовому засіданні підтримали доводи викладені в касаційній скарзі, просили її задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третіх осіб, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем та відповідачем був укладений договір про відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг (користування телефоном) пільговій категорії громадян №304 від 18.06.2015 р.

За умовами вказаного договору позивач зобов'язався надавати послуги телефонного зв'язку пільговим категоріям населення, а відповідач зобов'язався здійснювати перерахування коштів за вказані послуги (п. п. 2.1, 2.2 договору).

Зокрема, департамент проводить перерахування коштів субвенції Державного бюджету місцевим бюджетам за надані послуги телефонного зв'язку пільговим категоріям населення на розрахунковий рахунок Укртелекому на підставі документів зазначених у п.п. 2.1.2. даного договору.

Сторони також погодили та виклали в п. 6.1, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2015 р., або до повного виконання сторонами умов цього договору. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на діючих умовах, якщо за 3 місяці терміну його дії жодна із сторін письмово не повідомила про намір розірвання договору.

Попередніми судовими інстанціями на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивач в період з січня по вересень 2016 року надавав послуги телефонного зв'язку пільговим категоріям населення та одночасно надіслав на адресу відповідача акти звірки взаєморозрахунків наданих за вказаний період на загальну суму 3 449 637 грн. 13 коп. Проте, відповідач вказані акти звірки не повернув позивачу.

Зважаючи на це, позивач неодноразово звертався до відповідача та профільних департаментів Одеської міської ради з вимогою про відшкодування витрат за надані послуги. Однак, відповідні звернення позивача були залишені без задоволення з посиланням на відсутність бюджетних призначень на 2016 рік на проведення відшкодування пільг за послуги зв'язку.

В ст. 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поряд з цим, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Вказане закріплено закріплено в ст. 530 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з огляду на приписи вищенаведених правових норм колегія суддів вважає, що місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до вірного висновку про доведеність факту порушення відповідачем договірних зобов'язань грошового характеру, що є підставою для стягнення з відповідача заявленого боргу.

Одночасно з цим, як вірно визначено господарськими судами попередніх інстанцій, з положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" №256 від 04.03.2002 р. вбачається, що обов'язок щодо розрахунку з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікації, які є постачальниками телекомунікаційних послуг (послуг електрозв'язку) покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, тобто на органи державної виконавчої влади, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення, у даному випадку - Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з позицією попередніх судових інстанцій стосовно того, що виконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку із здійснення відповідного відшкодування не може перебувати в залежності від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., а також у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі №11/446, від 15.05.2012 р. у справі №3-28гс12.

За таких обставин, доводи викладені в касаційній скарзі відповідача відхиляються судом касаційної інстанції як безпідставні.

Враховуючи викладене, касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржувані рішення та постанова підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В ИВ:

Касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 р. та рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 р. у справі №916/3124/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді В.Я. Карабань

Л.В. Ковтонюк