ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" червня 2017 р.Справа № 922/4217/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Лаврова Л.С.

судді: Хотенець П.В. , Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши матеріали справи

за позовом Виконкому Ізюмської міської Ради, м. Ізюм 3-я особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Територіальна громада м. Ізюм в особі Ізюмської міської ради Харківської області
до Ізюмської районної державної адміністрації м. Ізюм, ОСОБА_1 організації Ізюмський районний архів
про усунення перешкод та звільнення приміщення
за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за дов. б/н від 03.01.2017 р.,

відповідача-1 (Ізюмська РДА) ОСОБА_3, дов. № 01-24/3119 від 13.12.2016 року, ОСОБА_4 за дов. №01-24/1396 від 14.06.2016 р.,

відповідача-2 (ОСОБА_1 організації Ізюмський районний архів) не зявився,

третьої особи ОСОБА_5 за дов. б/н від 10.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області (надалі - позивач) та просить суд зобов'язати Ізюмську районну державну адміністрацію Харківської області (відповідач) звільнити незаконно зайняте приміщення, розташоване за адресою Харківська обл., м. Ізюм, площа ОСОБА_6 (Радянська) 10, загальною площею 156,26 кв.м. в якому розташований архів відповідача. Судовий збір стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на рішення Ізюмської міської ради 21 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року за № 0901 у відповідності до якого Ізюмській РДА Харківської області було надано в оренду строком на 2012 рік нежитлове приміщення площею 156,26 кв.м. для розміщення архівного відділу Ізюмської РДА та зберігання документації Національного архівного фонду України.

Як зазначив позивач, до цього часу договору оренди на спірне приміщення укладено не було, орендна плата не сплачується. Позивач листом від 08.07.2016 року (№ 2725) звертався з пропозицією до відповідача про звільнення займаного приміщення.

Ухвалами господарського суду від 24.01.2017 р. було залучено у якості другого відповідача ОСОБА_1 організацію Ізюмський районний архів та прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Територіальної громади міста ОСОБА_5 в особі Ізюмської міської ради, до розгляду в межах провадження у справі №922/4217/16.

Ухвалою суду від 18.05.2017 р., у звязку зі складністю справи та з метою повного і всебічного зясування обставин, справу було призначено до колегіального розгляду на 13.06.2017 р. о 12:30.

Представник відповідача-1, через канцелярію господарського суду 13.06.2017 р. за вх. № 19497, надав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує з посиланням на ті обставини, що свідоцтво про право власності на певний обєкт майна не є правовстановлюючими документами. Зазначені свідоцтва не можуть виступати і предметом спору: таким може бути лише правовстановлюючий документ, на підставі якого видано свідоцтво, а у відповідних випадках - також акт про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідач посилається на інформацію надану Міністерством культури України (лист від 24.04.2017 р. №399/10/15-17), згідно якої будинок за адресою: Харківська область, м. Ізюм, площа ОСОБА_6, 10, не занесений до Державного реєстру нерухомих памяток України, проте перебуває на обліку як памятка історії відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих № 61 від 25.01.1972 р. і згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» до вирішення питання про його занесення/не занесення до Реєстру вважається памяткою місцевого значення і на нього поширюються вимоги закону.

На момент винесення рішення Ізюмського міськвиконкома № 431 (25.04.1980), а також на час видачі реєстраційного посвідчення (01.10.1980) діяв ОСОБА_7 Радянської Соціалістичної Республіки «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 1978, N ЗО, ст. 426) (далі ОСОБА_7) в статті 1 якого зазначено, що пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Статтею 4 цього Закону закріплено, що всі виявлені на території ОСОБА_7 РСР обєкти, що становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність і не мають власника або власник яких невідомий чи в силу закону втратив на них право, переходять у власність держави, якщо інше не передбачено законом.

На момент винесення рішення виконавчим комітетом Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 р. № 61 на спірне приміщення не було зареєстровано право власності і на підставі статті 4 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» перейшло у власність держави з спеціальним статусом історичної памятки. З цього часу Ізюмська міська рада депутатів трудящих та її виконком, не мали повноважень на розпорядження цим майном, тому що такими повноваженнями були наділені лише виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування, тобто міст Києва та Севастополя) Рад народних депутатів за погодженням з спеціально уповноваженими державними органами охорони пам'яток.

Ізюмська міська рада набула право власності у 1980 році власним рішенням (рішенням виконкому Ізюмської міської ради), як вважає відповідач, в супереч вимогам закону і з перевищенням повноважень.

Надані відповідачем пояснення разом з доданими документами досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Також, представник відповідача-1 надав клопотання (вх. 19499 від 13.06.2017 р.) про зупинення провадження у справі №922/4217/16. Подане клопотання відповідач обґрунтовує наступним.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа №922/902/17 за позовом Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області та Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права оперативного управління та визнання незаконним рішення. Предметом позову по справі №922/902/17 є, зокрема, визнання незаконним рішення, на підставі якого позивач заявляє вимогу про усунення перешкод та звільнення приміщення, а також визнання права оперативного управління спірним приміщенням відповідача-1.

Враховуючи зазначене, відповідач-1 вважає, що визнання права оперативного управління спірним приміщенням, а також визнання факту порушень при набутті правовстановлюючих документів на спірне приміщення, на підставі яких видано свідоцтво про право власності, не є предметом розгляду даної справи, а дослідження цих обставин з подальшим прийняттям рішення з цього приводу може вплинути на права та обовязки сторін, оцінку доказів у даній справі, тому вирішення даної справи не можливе до остаточного вирішення справи № 922/902/17.

В призначеному судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд відмовити у задоволені клопотання щодо зупинення провадження у справі.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві, просив суд зупинити провадження у справі до вирішення господарської справи № 922/902/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГПК України сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч.2 ст.43 ГПК України), якими в силу ст.32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судова колегія, розглянувши клопотання відповідача-1 про зупинення провадження по справі, враховуючи обставини даної справи, відмовляє у його задоволені з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

В п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідачем-1 у клопотанні не наведено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, тому суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі.

Сама лише наявність іншої, повязаної з даною справи, не є підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов'язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду даної справи.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Відповідно до частини 3 статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на наведене, з метою надання сторонам часу та створення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення принципів рівності та змагальності сторін, колегія суддів вважає за необхідне розгляд справи відкласти.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про зупинення провадження по справі (від 13.06.2017 р., вх 19499).

Розгляд справи відкласти на "03" липня 2017 р. о 12:00.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10