ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.2017 Справа № 907/334/17

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Лучки, с.Великі Лучки, Мукачівський район

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, м. Виноградів

про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення сільської

ради

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (дов. від 24.03.17)

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 05.08.16 №151 Про розірвання договору оренди на невитребувані частки (паї) на території ОСОБА_1 сільської ради між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ Агро-Лучки.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем 05.08.16 прийнято рішення №151 Про розірвання договору оренди на невитребувані частки (паї) на території ОСОБА_1 сільської ради між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ Агро-Лучки, яке не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права позивача, тому таке рішення підлягає визнанню недійсним. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що 20.10.15 між сторонами укладено договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв), який зареєстрований в ОСОБА_1 сільській рад Виноградівського району Закарпатської області у встановленому порядку, однак відповідачем протиправно прийнято оспорюване рішення про розірвання вказаного договору, оскільки у відповідача не було ні правових, ні фактичних підстав для його прийняття, а права позивача як орендодавця охороняються і підлягають захисту нарівні з власником такого майна. Вказує, що ним здійснювались сплата орендної плати у 2016 та 2017 році, у відповідності до умов договору, а одноразовий факт несплати орендної плати у 2015 році не є системним та не може бути підставою для розірвання договору. Крім того, доводить, що ні договором, ні нормами чинного законодавства не передбачено можливості розірвання договору в односторонньому порядку, тому оспорюване рішення прийнято неправомірно і підлягає скасуванню у судовому порядку.

Відповідач, незважаючи на вимоги, викладені в ухвалах господарського суду Закарпатської області від 05.04.17, 25.04.17, 03.05.17, 17.05.16, 25.05.17 участь у судовому засіданні уповноваженого представника не забезпечив. У поданому відзиві від 12.04.17 відповідач вказує на правомірність прийняття оспорюваного рішення, посилаючись на те, що позивачем не здійснено сплату орендної плати в 2015 році, у відповідності до умов договору. Однак, у поданих до суду поясненнях від 19.04.17 та 23.05.17 відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечив проти їх задоволення, а розгляд справи просив проводити без участі уповноваженого представника.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

20 жовтня 2015 року між позивачем (орендар за договором) та відповідачем (орендодавець) укладено договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) (далі-договір), згідно п.1.1 якого орендодавець передає орендарю в строкове платне володіння і користування не витребувані земельні ділянки (паї) загальною площею 132,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно додатка №1, а орендар приймає дані не витребувані земельні ділянки (паї) для використання у вищезазначених цілях та зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п.1.3 договору в оренду передаються не витребувані земельні ділянки (паї) згідно додатку № 1 у кількості 106 штук на загальну площу 132,5 га, що розташовані в адміністративних межах ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками. 20 жовтня 2015 року вказаний договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за №1.

Факт передачі земельних часток (паїв) позивачу згідно додатку № 1 договору у кількості 106 штук на загальну площу 132,5 га підтверджується актом від 21 жовтня 2015 року.

Згідно п.4.1 договору термін дії договору 10 років, але не більше ніж до отримання власниками землі державних актів на право власності на земельну ділянку.

Пунктами 3.1-3.3 договору визначено, що за користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату 3% (три відсотки) від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки визначеної п.1.5 і складає 85288,63 грн., яка вноситься орендарем виключно у грошовій формі, розмір якої визначається за домовленістю між сторонами, але не може бути меншою від розміру, встановленого чинним законодавством. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору не пізніше як у термін від 1 січня поточного року до 31 грудня кожного року за поточний рік, що підлягає індексації. Орендар, за погодженням з орендодавцем може перенести термін сплати орендної плати.

Рішенням 8 сесії 7 скликання ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 05.08.2016 р. №151 «Про розірвання договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) та території ОСОБА_1 сільської ради між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ «Агро-Лучки» розірвано договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) та території ОСОБА_1 сільської ради, який укладено між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ «Агро-Лучки», у звязку з невиконанням умов договору з СТОВ «Агро-Лучки» та визнано недійсним додаток до вищевказаного договору, а саме акт приймання-передачі земельних часток (паїв) від 01.07.16. Також, запропоновано СТОВ «Агро-Лучки» відшкодувати окремим мешканцям села Онок збитки, які були нанесені під час дискування ділянок, згідно поданих заяв.

Позивач звернувся за захистом свого порушеного права як орендаря, оскільки вважає, що у відповідача відсутні будь-які підстави для розірвання договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв), оскільки умови договору сторонами виконуються, договір є діючим, а одностороння відмова від договору не допускається як у відповідності до умов договору, так і відповідно до норм чинного законодавства.

Проаналізувавши спірні правовідносини та законодавство, що регулює вказані правовідносини, дослідивши матеріали справи та подані докази, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволення повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законам и до їх відання.

Частиною 1 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Спеціальним законодавчим актом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками є Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІУ від 05.06.2003р.

Відповідно до ст.3 Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

У відповідності до п.12 і п.2 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 04.02.2004р. №122, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду; організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

За приписами частини 1 статті 93 ЗК України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач надав позивачу у строкове платне користування невитребуванні земельні частки (паї) загальною площею 132,5 га, які знаходяться на території ОСОБА_1 сільської ради на підставі договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв).

Умовами договору (п.4.2) визначено, що договір може бути припинений, розірваний у будь-який час за взаємної згоди сторін, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, сторони не мають права відмовлятися від виконання умов цього договору в односторонньому порядку.

В розділі 6 вказаного договору сторонами обумовлено, що спори, в разі відсутності взаємної згоди сторін щодо умов цього договору, йoго дострокового розірвання на вимогу однієї зі сторін розглядаються судом у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що відповідачем 05.08.2016 р. прийнято оспорюване рішення №151 «Про розірвання договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) та території ОСОБА_1 сільської ради між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ «Агро-Лучки» та розірвано договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) від 20.10.15 з посланням на невиконання СТОВ «Агро-Лучки» умов договору.

У поданому відзиві від 12.04.17 відповідач вказав, що спірне рішення було прийнято у звязку з невиконанням позивачем умов договору щодо сплати орендної плати. В подальшому, у поясненнях від 19.04.17 та 25.05.17 відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував та визнав позов повністю.

Позивачем, в свою чергу, у підтвердження здійснення сплати орендної плати у відповідності до умов договору надано платіжні доручення у період з серпня 2016 по січень 2017 року, які долучено до матеріалів справи.

Позивач у поданій позовній заяві та письмових поясненнях щодо відзиву на позовну заяву посилається на те, що ним періодично здійснювались платежі на користь відповідача у 2016 та 2017 році, а несплата орендної плати у 2015 році не є обставиною систематичного порушення умов договору щодо своєчасності сплати орендної плати.

Водночас, на момент прийняття спірного рішення позивачем здійснено сплату орендної плати за 2016 рік.

Так, згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Дані положення статті кореспондуються з нормами статті 651 Цивільного кодексу України, якою визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналогічні норми встановлені також статтею 188 Господарського кодексу України, яка передбачає, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (п. 1 ст. 188 ГК України).

Водночас, нормами статті 188 ГК України визначено наступний порядок розірвання договору за пропозицією однієї із сторін: сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (п.п. 2-4 ст. 188 ГК України).

Таким чином, можливість односторонньої зміни або розірвання договору допускається в обмеженому ряді випадків.

Також, у п.4.2 договору та розділі 6 вищезазначеного договору сторони дійшли згоди про неможливість його розірвання в односторонньому порядку та можливість вирішення спорів у судовому порядку.

Моментом, з якого відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України договір є зміненим або розірваним є момент укладення угоди про зміну або розірвання договору, що визначається відповідно до ст. 640 ЦК України, якщо інший момент не встановлений у самій угоді. Тобто, зміна або розірвання господарського договору можуть відбутися у момент надання згоди стороною, що отримала таку пропозицію, чи в момент підписання сторонами єдиного документа або в момент виконання вимог, які прямо вимагаються законом (нотаріального посвідчення чи державної реєстрації угоди).

Стаття 654 ЦК України містить вимогу про вчинення зміни або розірвання договору у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи вказівку ч. 7 ст. 179 ГК України про укладення господарських договорів за правилами, встановленими ЦК України, а також те, що домовленість про зміну або припинення господарського договору теж має природу договору, така вимога ст. 654 ЦК України має враховуватись і додержуватись сторонами господарського договору.

Судом встановлено, що станом на момент прийняття спірного рішення відповідачем не здійснювались дії, спрямовані на розірвання договору, у встановленому ст.188 ГК України порядку).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно приписів ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на наведене, наявними матеріалами справи підтверджується, що всупереч нормам чинного законодавства та умовам укладеного договору було прийнято рішення ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 05.08.16 №151 Про розірвання договору оренди на невитребувані частки (паї) на території ОСОБА_1 сільської ради між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ Агро-Лучки, відтак вказане є незаконним, протиправним, тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Позовні вимоги позивача належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Отже, позов, з підстав обраних позивачем, підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн., у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 22, 32, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 05.08.16 №151 Про розірвання договору оренди на невитребувані частки (паї) на території ОСОБА_1 сільської ради між ОСОБА_1 сільською радою та СТОВ Агро-Лучки

Стягнути з ОСОБА_1 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області (90313, вул.Миру,5, с.Онок, Виноградівський район, Закарпатська область, код ЄДРЮОФОПтаГФ 04349142) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Лучки, (89625, вул.Гагаріна,6, с.Великі Лучки, Мукачівський район, Закарпатська область, код ЄДРЮОФОПтаГФ 30765096) 1600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.06.17.

Суддя О.В. Васьковський