РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/5940/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими та про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Соболєва М.В. за довіреністю № 3247 від 26.12.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - відповідач, Банк) про визнання зобов'язань, що виникли між відповідачем та позивачем за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007, - припиненими з 31 січня 2012 року; про зобов'язання відповідача надати позивачу згідно укладеного між сторонами Кредитного договору № 0 від 06.03.2007 повну та достовірну відповідь на заяви про надання інформації від 03.02.2017 та від 24.02.2017; про зобов'язання відповідача надати позивачу належним чином завірену детальну роздруківку по видам нарахувань та фактичного проведення оплати позивачем; про зобов'язання відповідача надати Уточнюючий "Податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого податку" (Форма 1ДФ) за 2 квартал 2016 року до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, стосовно суми анульованої кредитної заборгованості (основного боргу) (код ознаки доходу 126 "додаткове благо") Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, в якому вказати суму 1 202 489.59 грн. зі знаком мінус (ознака "1" - на вилучення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 31.01.2012 зобов'язання за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007 (далі - Кредитний договір), укладеним між позивачем та відповідачем, позивач вважає припиненими у зв'язку з їх належним виконанням позивачем. Водночас, дії відповідача, які полягали у продовженні нарахування заборгованості позивача за Кредитним договором, позивач вважає незаконними та такими, що порушують вимоги ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, положення Податкового кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5940/17 та призначено розгляд справи на 15.05.2017 о 11:20 год.

Представник позивача в судове засідання 15.05.2017 з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 15.05.2017 не з'явився, проте подав 13.05.2017 через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю представника відповідача в іншому судовому процесі.

В судовому засіданні 15.05.2017, судом розглянуте та відхилене як безпідставне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, подане 13.05.2017 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні 15.05.2017, судом здійснювався огляд оригіналів документів, копії яких додані позивачем до позовної заяви.

В судовому засіданні, призначеному на 15.05.2017, представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні, призначеному на 15.05.2017, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали від 13.04.2017 та встановлено, що відповідач не виконав вимоги зазначеної ухвали.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача, невиконання останнім вимог ухвали суду від 13.04.2017 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 15.05.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва відкладено розгляд справи на 29.05.17 об 10:40 год.

25.05.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з таких підстав:

1) щодо вимоги про припинення з 31.01.2012 зобов'язань позивача перед відповідачем за Кредитним договором:

- враховуючи приписи ст.ст. 529, 598, 599 Цивільного кодексу України, пункт 9.5 Кредитного договору, відповідач вважає такими, що відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами твердження позивача про належним чином виконане ним зобов'язання за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007 станом на 31.01.2012 року;

- водночас, згідно доданих до відзиву на позовну заяву розрахунків, відповідач підтверджує, що станом на 31.01.2012 за позивачем обраховувалась прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 109 307,93 грн. (прострочка склала більше 7 місяців), а також, за нарахованими за січень 2012 року відсотками в розмірі 19725,18 грн. При цьому відповідач (Банк) не заперечував, що за період з 08.06.2008 по 31.01.2012 Банком були помилково були нараховані відсотки за ставкою 35%, у зв'язку з чим переплата відсотків за підвищеною ставкою склала 3881,90 грн., втім в подальшому, Банком була виправлена зазначена помилка при нарахуванні відсотків за кредитним договором, а саме: 04.02.2014 Банком було проведено операцію "сторно" на суму 51505,16 грн., вказана сума була зарахована Банком в рахунок погашення заборгованості позичальника за простроченими відсотками відповідно до пункту 1.6. Кредитного договору;

- посилання позивача на норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відповідач вважає безпідставними, оскільки на виконання норм вказаного закону Банком взагалі не здійснювалось нарахування пені за прострочку виконання зобов'язань за Кредитним договором, разом з тим, вказаний закон не звільняє позичальників за кредитними зобов'язаннями від сплати відсотків за користування кредитом;

2) щодо вимог про зобов'язання відповідача надати інформацію та документи, то відповідач вважає таку вимогу за своєю суттю клопотанням про витребування доказів;

3) щодо вимоги про зобов'язання відповідача надати уточнюючий розрахунок зі знаком мінус (ознака "1" - на вилучення), то відповідач вважає, що її задоволення призведе до порушення Банком вимог Податкового кодексу України.

Так, відповідач повідомив суд про участь позивача, відповідно до поданої ним 15.04.2016 заяви, у акції, затвердженій рішенням Правління Банку № 05/16 від 09.03.2016, відповідно до умов якої Банк списує (прощає) борг за активними операціями клієнтів роздрібного бізнесу, які мають не менше 720 днів прострочення, - за умови погашення існуючого на дату прощення боргу суми не менше 5% від існуючої загальної заборгованості, а також за умови відшкодування банку витрат на примусове стягнення заборгованості. Враховуючи умови акції, позивачем по справі була погашена сума в розмірі 114 887,60 грн., що складає 5% від загальної суми боргу (Банком вказана сума була зарахована в рахунок сплати відсотків за Кредитним договором відповідно до пункту 1.6. Кредитного договору), а також позивачем було погашено 80175,08 грн. відшкодувань понесених Банком судових витрат. Відповідач вказав, що після вказаних погашень за акцією, станом на 15.04.2016 за позивачем обраховувалась заборгованість:

1 202 751,21 грн. - за кредитом (вказана сума боргу була прощена Банком і відповідно до п.п. "д" п. 164.2.17 ст. 164 ПК України є базою оподаткування при сплаті податку на доходи фізичних осіб);

980 374,02 грн. - за відсотками (вказана сума була прощена Банком, але не с базою оподаткування при сплаті податку на доходи фізичних осіб). За вказаних обставин, враховуючи вимоги п.п. "д" п. 164.2.17 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній на момент прощення боргу), відповідач зазначив, що 15.04.2016 ним було направлено:

- на адресу позивача - повідомлення про анулювання боргу в розмірі 1 202 489,59 грн. (основного боргу - кредиту), також позивач був повідомлений про прощення боргу в розмірі 980 374,02 грн. - за відсотками.

- на адресу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками у місті Харкові - податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ), в якому вказана сума прощенного боргу в розмірі 1 202 489,59 грн. При цьому, як зазначив відповідач, вказаний розрахунок було здійснено Банком відповідно до вимог Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13 січня 2015 року №4.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 29.05.2017 з'явились.

В судовому засіданні 29.05.2017 представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав повністю.

В судовому засіданні 29.05.2017 представник відповідача надав усні заперечення щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 25.05.2017 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 29.05.2017.

В судовому засіданні 29.05.2017, суд оголосив перерву до 12.06.2017 о 11:10 год.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 12.06.2017 з'явився.

Представник позивача в судове засідання 12.06.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 12.06.2017, надав усні заперечення проти заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 12.06.2017 представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи, нез'явлення представника позивача в судове засідання та положення п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 12.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 19.06.2017 о 15:40 год.

16.06.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення в доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач додатково зазначив, зокрема, про таке:

- на заяви позивача від 10.02.2017 та від 24.02.2017 про надання інформації з питання анулювання Банком кредитної заборгованості за Кредитним договором Банком (відповідачем) відповідно до вимог ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" було направлено позивачу 02.03.2016 - проміжну відповідь та 14.03.2016 - повну відповідь по суті питань заявника, таким чином, відповідачем були надані відповіді на всі питання звернення та надано запитувану позивачем інформацію.

- щодо посилання позивача на закінчення строку позовної давності та анулювання основної суми боргу із пропуском строку позовної давності сум, які повинні бути враховані як безнадійна заборгованість, то відповідач зазначив, що Кредитним договором встановлено остаточний строк повернення кредиту 06.03.2018, а отже, простроченої та безнадійної до стягнення (станом на момент анулювання боргу) заборгованості за Кредитним договором в Банку не обліковувалось, термін остаточного повернення боргу не сплинув;

- щодо виду резервів, які використовувались Банком, відповідач зазначив, що прощення боргу за Кредитним договором було здійснено на підставі рішення Правління Банку від 09.03.2016, списання Банком здійснено за рахунок прибутку Банку, резерви не використовувались.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 19.06.2017 з'явився.

Представник позивача в судове засідання 19.06.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас судом враховано, що заяви про зміну позовних вимог або про відмову від позову позивачем до суду не подавались, а таке свідчить про те, що позивач підтримує позовні вимоги в редакції позовної заяви № б/н від 20.03.2017, за результатами розгляду якої порушено провадження у даній справі.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п.п. 3.9.2 п.п. 3.9 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 19.06.2017.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 19.06.2017 без участі представника позивача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 19.06.2017, надав усні заперечення проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до останнього, поданих через відділ діловодства суду 25.05.2017 та 16.06.2017.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 19.06.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.03.2007 між позивачем (позичальником) та відповідачем (Банком) було укладено Кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір).

Згідно п. 1.1. Розділу 1 Кредитного договору відповідач надав позивачу кредит (грошові кошти) у національній валюті України в сумі 1 950 000,00 грн. в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, що не заперечується сторонами.

Згідно п.п. 1.2.1 п. 1.2. Розділу 1 Кредитного договору надання кредиту здійснювалось на термін з 06.03.2007 по 06.03.2018.

Відповідно до Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору, сторони визначили щомісячну плату погашення кредитних коштів позивачем у розмірі: 14772,73 грн.

Крім того, згідно п.п. 1.3.1 п. 1.3 Розділу 1 Кредитного договору, за використання кредитних коштів за даним договором сторони визначили процентну ставку в розмірі 17,5% річних.

Позивач зазначив, що в період з 06.03.2007 по 30.01.2012 сплатив Банку на виконання умов Кредитного договору грошові кошти в загальній сумі 2 094 342,92 грн., що підтверджує доданими до позовної заяви платіжними дорученнями. За таких обставин, позивач стверджує, що станом на 31.01.2012 зобов'язання за Кредитним договором ним були виконані належним чином, відповідно до затвердженого Графіку погашення кредиту.

Натомість, 31.01.2012 позивачем було з'ясовано наявність у нього заборгованості за Кредитним договором, а тому позивач листами № б/н від 17.02.2012, № 01/04.12 від 10.04.2012 звернувся до відповідача з письмовими вимогами надати роз'яснення алгоритму нарахування процентів за Кредитним договором, виписку по Кредитному договору з моменту надання кредиту по дату видачі для узгодження боргу, також, 18.03.2014 позивач звернувся до відповідача з проханням надати роз'яснення стосовно підвищення процентної ставки в односторонньому порядку та розрахунок заборгованості.

На твердження позивача, відповідач надав йому лише необґрунтовані відповіді, водночас, стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором у розмірі 1 473 159,52 грн. стало предметом спору у справах Господарського суду Луганської області № 913/703/13-г, № 913/2396/13, № 913/2953/13, в яких позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишено без розгляду.

В подальшому позивач з'ясував, що незважаючи на належне виконання ним своїх зобов'язань за Кредитним договором ще станом на 31.01.2012, відповідач продовжив нарахування заборгованості, у зв'язку з чим заборгованість позивача у розмірі 1 473 159,52 грн., яка була визначена відповідачем станом на 10.09.2013, збільшилась до суми 2 296 162,75 грн. станом на 13.04.2016.

При цьому позивач вказав, що в порушення вимог Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення АТО", в порушення листа Нацбанку України "Про скасування пені та штрафів за кредитними договорами на час АТО" від 05.11.2014 №18-112/64483, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 № 1275-р, відповідач за період проведення АТО нарахував позивачу пені та штрафів на загальну суму 823 003,23 грн.

Крім того, на думку позивача, відповідач незаконно, в односторонньому порядку збільшив процентну ставку, тим самим незаконно нарахував заборгованість за Кредитним договором в період з 06.03.2007 по 10.09.2013 на загальну суму 1 473 159,52 грн.

Разом з тим, позивач зазначив, що як добропорядний платник та позичальник погодився на запропоновану йому відповідачем в усній формі 13.04.2016 пропозицію, а саме: з метою вирішення спірного питання та добровільного врегулювання спору позивач погодився сплатити відповідачеві грошові кошти у сумі 195 579,68 грн., що складало 8,5 % від протиправно, як вважає позивач, нарахованої відповідачем загальної суми боргу станом на 13.04.2016.

Грошові кошти у розмірі 195 579,68 грн. були внесені позивачем готівкою, через касу Банку (Відділення № 818 м. Лисичанська), на підтвердження чого подано виписку з особового рахунку позивача, видану вказаним відділенням банку.

Позивач також зазначив, що 15.04.2016 на прохання відповідача (саме зі слів та під диктовку відповідача) ним була написана письмова заява, датована 13.04.2016, в якій зі слів відповідача позивачем було зазначено загальну суму боргу та у розрізі: основного боргу та відсотків.

Під час написання вказаної заяви, як стверджує позивач, він не був обізнаний про суму процентів та основного боргу, нарахованих відповідачем, а також про те, що із суми ніби-то анульованої йому кредитної заборгованості (адже, така заборгованість вважається позивачем нарахованою незаконно) позивач повинен буде сплатити ПДФО (18%) та військовий збір (1,5%).

Натомість, вже після написання позивачем заяви, датованої 13.04.2016, та внесення позивачем до Банку вищевказаних грошових коштів, відповідач видав позивачу Повідомлення про анулювання боргу № 55-2-65/68 від 15.04.2016, яким повідомив позивача також про необхідність виконання вимог абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 Податкового кодексу України.

Таким чином, за наведених обставин та з огляду на твердження позивача про погашення ним заборгованості за Кредитним договором достроково станом на 31.01.2012, позивач вважає неправомірними вчинені відповідачем такі дії:

- незаконно нараховані відсотки (за збільшеною процентною ставкою), штрафи та пеню за Кредитним договором, які фактично були анульовані 15.04.2016, відповідач видав за основну суму боргу за Кредитним договором від 06.03.2007;

- за 2 дні з 13.04.2016 по 15.04.2016 відповідач ще незаконно та безпідставно донарахував (збільшив) суму заборгованості на 1588,46 грн.;

- позивачем 15.04.2016 у касу Банку було внесено 195 579, 68 грн. як заборгованість за Кредитним договором, але заборгованість (основний борг) не зменшена, натомість, за рахунок внесених позивачем готівкових коштів сплачені витрати відповідача (відшкодування понесених відповідачем витрат на примусове стягнення), які, як вважає позивач, не мають жодного відношення до нього.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем було надано до ДПІ у м. Лисичанську інформацію за 2 квартал 2016 року (звітність за формою 1-ДФ) про фактично надані позивачу "ДОДАТКОВІ БЛАГА" (прощена сума основного боргу) на загальну суму 1 202 489,59 грн. Проте, з урахуванням приписів п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, п. 176.2 ст. 176, п.п. 159.4.1. ст. 159, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, абз. "г" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, п. 4 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 172 (далі - Порядок № 172), позивач стверджує, що "ДОДАТКОВІ БЛАГА" він не отримував, оскільки всю суму кредиту (1 950 000,00 грн.) за Кредитним договором сплатив повністю ще станом на 31.01.2012.

Позивач також послався на приписи ст. 605 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, та зазначив, що відповідачем не було прийнято жодного рішення щодо припинення зобов'язань за Кредитним договором шляхом прощення, оскільки вони фактично припинені з 31.01.2012, у зв'язку із належним їх виконанням позивачем.

Отже, позивач вважає, що відсутні підстави стверджувати, що він отримав "ДОДАТКОВІ БЛАГА", оскільки припинення зобов'язань позивача перед відповідачем за Кредитним договором відбулось не анулюванням заборгованості шляхом прощення боргу (основної суми), а відбулося у зв'язку із належним його виконанням позивачем. Крім того, на твердження позивача, заборгованість, що була анульована відповідачем вважається безнадійною заборгованістю і тому підлягала списанню на підставі вимог Порядку № 172.

Крім того, позивач, вважаючи, що дії відповідача є незаконними по відношенню до нього та такими, що порушують його права, як суб'єкта підприємницької діяльності, надані йому Податковим кодексом України, Цивільним та Господарським кодексами України, звернувся до відповідача із адвокатським запитом № б/н від 16.01.2017 та із заявами про надання інформації від 03.02.2017 та від 24.02.2017, докази направлення яких відповідачу додані до позовної заяви. Вказані адвокатський запит та заяви містили прохання позивача надати йому відповідні пояснення та необхідну інформацію (роздруківки кредитного рахунку, алгоритм нарахування та списання (погашення) основного боргу, процентів, пені та за рахунок яких фондів, резервів). Як зазначив позивач, запрошувана від Банку інформація та відповідні розрахунки і виписки по кредитному рахунку необхідні позивачу для подальшого використання вказаної інформації при наданні ним письмових пояснень до контролюючого органу стосовно не задекларованої суми у річній звітності за 2016 рік щодо отриманого "ДОДАТКОВОГО БЛАГА" від відповідача.

Посилаючись на приписи ст.ст. 55, 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 2.1 постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", позивач зазначив, що станом на час звернення з позовом до суду він не отримав від відповідача вмотивованих відповідей на вищевказані заяви, як і запрошуваної інформації та виписки по кредитному рахунку.

Відповідності до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання права, припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з наступними позовними вимогами до відповідача:

1) визнати зобов'язання, що виникли між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (нині Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та суб'єктом підприємницької діяльності (Фізичною особою - підприємцем) ОСОБА_1 за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007 - припиненими з 31 січня 2012 року (далі - Вимога-1);

2) зобов'язати Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" надати фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, згідно укладеного між ними Кредитного договору за № 0 від 06.03.2007 - повну та достовірну відповідь на заяви про надання інформації від 03.02.2017 та від 24.02.2017, а саме надати:

інформацію про законодавчі підстави, які регулюють та визначають черговість та порядок анулювання (списання) Банком боргу за кредитним договором;

інформацію стосовно того, чи переглядалися (змінювалися) відсотки (початкова відсоткова ставка) та визначений графік погашення за кредитним договором, з посиланням на письмові докази, що підтверджують повідомлення ФОП ОСОБА_1 про зміну початкової відсоткової ставки та графіку погашення;

інформацію щодо сум анулювання 15.04.2016 основної суми боргу за кредитним договором в розрізі: до закінчення строку позовної давності та анулювання основної суми боргу із протермінованим строком позовної давності (безнадійна заборгованість);

інформацію про дати анулювання та інформацію про загальну суму анульованих процентів (в т. р. за початковою ставкою (17.5%) та за збільшеною ставкою), штрафів та пені за кредитним договором №0 від 06.03.2007, нарахованих за період з 06.03.2007 по 30.01.2012; за період з 31.01.2012 по 13.04.2014; за період з 14.04.2014 по 15.04.2016;

інформацію стосовно того, чому узгоджена сторонами 13.04.2016 (ФОП ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк") та внесена на особовий рахунок Банку 15.04.2016 грошова сума у розмірі 195 579,68 гривень не врахована Банком у зменшення основного боргу (кредиту);

інформацію стосовно того, за рахунок коштів якого резерву (резервів, страхового резерву) Банком було здійснено (проведено) анулювання кредитної заборгованості позивача (основного боргу, пені, процентів, штрафів); коли саме (дата) та на підставі яких законодавчих чи локальних актів (далі - Вимога-2);

3) зобов'язати Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" надати Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 належним чином завірену детальну роздруківку, починаючи з 06.03.2007 року до 15.04.2016 року по видам нарахувань (тіло кредиту, проценти, пеня, інші штрафні санкції, тощо) та фактичного проведення оплати ФОП ОСОБА_1, у розрізі кожного платежу (далі - Вимога-3);

4) зобов'язати Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" надати Уточнюючий "Податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого податку" (Форма 1ДФ) за 2 квартал 2016 року до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, стосовно суми анульованої кредитної заборгованості (основного боргу) (код ознаки доходу 126 "додаткове благо") Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, в якому вказати суму 1 202 489.59 грн. зі знаком мінус (ознака "1" - на вилучення) (далі - Вимога-4).

Відповідач наведені позовні вимоги заперечив у повному обсязі з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість належними доказами.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Кредитний договір № 0 від 06.03.2007 за своєю правовою природою є господарським договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 20 Господарського кодексу України та розділу ІІ книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно з статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтями 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України ).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Оскільки між сторонами укладено кредитний договір, то саме умови цього договору та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України та ст.ст. 345-349 параграфа 1 глави 35 ГК України визначають права та обов'язки сторін з надання та повернення грошових коштів (кредиту) та сплати процентів.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт надання відповідачем позивачу кредиту в розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором.

Частинами 1, 2 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 9.5 Кредитного договору встановлено, що строк дії даного договору встановлюється за дати його укладення і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі їх нарахування.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, статтею 605 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Наведена норма кореспондується зі статтею 526 ЦК України.

Судом по матеріалам справи встановлено, що 09.03.2016 Правлінням АТ "УкрСиббанк" було прийнято рішення (протокол № 05/16 від 09.03.2016 засідання Правлінням АТ "УкрСиббанк") про затвердження акції для клієнтів роздрібного бізнесу і для клієнтів споживчого кредитування АТ "УкрСиббанк", направленої на погашення довгострокової простроченої заборгованості на умовах згідно Додатку № 9 до вказаного Протоколу № 05/16 від 09.03.2016 (далі - Акція).

Відповідно до умов Акції, Банк списує (прощає) борг за активними операціями клієнтів роздрібного бізнесу, які мають не менше 720 днів прострочення, - за умови погашення існуючого на дату прощення боргу суми не менше 5% від існуючої загальної заборгованості, а також за умови відшкодування Банку витрат на примусове стягнення заборгованості (у позивача вказана сума склала 80175,08 грн.)

У зв'язку з прийняттям вказаного рішення, відповідач повідомив позивача про можливість участі у вказаній Акції, з чим позивач погодився, про що до Банку було подано відповідні заяви від 15.04.2016, належним чином засвідчені копії яких додано відповідачем в якості додатків до відзиву на позовну заяву.

З вказаних заяв позивача від 15.04.2016 вбачається, що з інформацією про суму існуючої заборгованості за Кредитним договором станом на 15.04.2016 та про суму витрат на примусове стягнення боргу, позивач був попередньо повідомлений, заперечення останнього з цього приводу до Банку не надходили, в матеріалах справи відсутні.

Станом на вказану дату (15.04.2016) заборгованість позивача перед банком за Кредитним договором складала 2 297 751,21 грн., з якої:

1 202 751,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

1095 261,62 грн. - заборгованість за відсотками.

Враховуючи умови Акції, позивачем у справі була погашена сума в розмірі 114 887,60 грн., що складає 5% від загальної суми боргу, і такий факт позивачем не заперечується у позовній заяві. Банком вказана сума була зарахована в рахунок сплати відсотків за Кредитним договором, що передбачено пунктом 1.6. Кредитного договору, яким встановлюється черговість погашення заборгованості за кредитними платежами (заборгованість за тілом кредиту гаситься після повного погашення заборгованості за відсотками).

Також, позивачем була погашена сума 80175,08 грн. відшкодування понесених Банком судових витрат, що також позивачем у позовній заяві не заперечується.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що після погашення позивачем 15.04.2016 по Акції в рахунок погашення боргу за Кредитним договором 114 887,60 грн., станом на вказану дату у позивача обраховувалась заборгованість у розмірі:

- 1 202 751,21 грн. - за кредитом (вказана сума боргу була прощена Банком);

- 980 374,02 грн. - за відсотками (вказана сума була прощена Банком).

При цьому доводи позивача стосовно закінчення строку позовної давності та анулювання Банком основної суми боргу із пропуском строку позовної давності сум, які повинні бути враховані як безнадійна заборгованість, судом відхилені як безпідставні, враховуючи, що Кредитним договором встановлено остаточний строк повернення кредиту 06.03.2018, а отже, простроченої та безнадійної до стягнення (станом на момент анулювання боргу) заборгованості за Кредитним договором в Банку не обліковувалось, термін остаточного повернення боргу не сплив.

Таким чином, врахувавши вищенаведені правові норми, умови укладеного між сторонами Кредитного договору, повідомлені сторонами обставини справи та оцінивши у сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання зобов'язань, що виникли між позивачем та відповідачем за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007, припиненими з 31 січня 2012 року.

При цьому суд виходив з того, що станом на вказану позивачем дату (31.01.2012) зобов'язання позивача, як позичальника за Кредитним договором, з повернення відповідачу (Банку) кредиту за Кредитним договором продовжували існувати в загальній сумі 129033,11 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складала 109307,93 грн., що підтверджується доданими відповідачем до матеріалів справи (додаток до відзиву на позовну заяву) розрахунком заборгованості за кредитом позивача. Водночас, позивачем не додано суду жодних належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, які б підтверджували повне погашення ним суми кредиту відповідно до умов Кредитного договору саме станом на 31.01.2012.

Більш того, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

заява позивача начальнику ДСБ "УкрСиббанк" від 15.04.2016 про розгляд питання щодо погашення нею заборгованості за Кредитним договором шляхом участі в Акції, спрямованої на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу (далі - Акція), із зазначенням суми боргу на 15.04.2016 за Кредитним договором (по основному боргу та по нарахованим процентам) в розмірі 2 297 751,21грн.;

заява позивача начальнику ДСБ "УкрСиббанк" від 15.04.2016 про розгляд питання щодо погашення нею заборгованості за Кредитним договором шляхом участі в Акції із зазначенням суми боргу на 15.04.2016 за Кредитним договором у розрізі сум основному боргу та по нарахованим процентам;

заява позивача від 15.04.2016, якою остання підтвердила, що в період участі в Акції, крім погашення заборгованості по Кредитному договору в сумі 114 887,60 грн., жодних інших платежів третім особам нею не здійснювалось;

заява позивача від 15.04.2016, якою остання підтвердила, що ознайомлена з умовами Акції та розуміє, що за результатами участі в Акції їй буде частково анульовано борг по Кредитному договору, що, в свою чергу, призведе до виникнення у неї доходу у вигляді додаткового блага та необхідності, відповідно до вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, при цьому заявником підтверджено погодження ним з наведеними умовами та наслідками анулювання боргу;

заява позивача від 15.04.2016, згідно з якою остання зобов'язувалась відшкодувати Банку понесені витрати в загальній сумі 80175,08 грн. у зв'язку з невиконанням нею умов Кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості,

підтверджується, що станом на 15.04.2016 позивач визнав та жодним чином не заперечував наявність у нього довгострокової простроченої заборгованості за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007 в загальній сумі 2 297 751,21грн., яка складалась з суми основного боргу в розмірі 2 202 489,59 грн. та суми по нарахованим процентам у розмірі 1 095 261,62 грн.

При цьому факт існування вказаних заяв, які містять підпис та відтиск печатки позивача, останнім не заперечувався, а тому наведені заяви приймаються судом у якості належних і допустимих доказів у даній справі, які, зокрема, спростовують твердження позивача про припинення зобов'язань позивача за Кредитним договором з 31.01.2012, у зв'язку із належним їх виконанням позивачем.

Таким чином, оскільки доводи позивача, викладені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання зобов'язань, що виникли між відповідачем та позивачем за Кредитним договором № 0 від 06.03.2007, - припиненими з 31 січня 2012 року (Вимога-1), є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачу, згідно укладеного між ними Кредитного договору, повну та достовірну відповідь на заяви про надання інформації від 03.02.2017 та від 24.02.2017 (Вимога-2), а також про зобов'язання відповідача надати позивачу належним чином завірену детальну роздруківку, починаючи з 06.03.2007 року до 15.04.2016 року по видам нарахувань (тіло кредиту, проценти, пеня, інші штрафні санкції, тощо) та фактичного проведення оплати ФОП ОСОБА_1, у розрізі кожного платежу (Вимога-3), то такі вимоги також є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що звертаючись з відповідними вимогами до суду позивач обґрунтував останні посиланням на норми ст.ст. 55, 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 2.1 постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Водночас, як встановлено судом, обґрунтування стосовно того, яким чином з огляду на ненадання відповідачем вказаних інформації та детальної роздруківки були порушені права і охоронювані законом інтереси позивача, - у позовній заяві відсутні, під час розгляду справи по суті позивачем не надані, а рівно позивачем не зазначені та не надані відповідні докази на підтвердження порушення відповідачем прав і охоронюваних законом інтересів позивача з огляду на заявлені позивачем Вимоги-2,3. Більш того, під час розгляду справи по суті відповідачем надано суду для залучення до матеріалів справи відповіді № 26-08/15431 від 02.03.2017 та № 26-08/16707 від 14.03.2017, які були надані ним на вищенаведені заяви позивача від 03.02.2017 та від 24.02.2017, тоді як позивачем не спростовано факт їх неотримання.

Щодо позовної вимоги про зобов'язати відповідача надати Уточнюючий "Податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого податку" (Форма 1ДФ) за 2 квартал 2016 року до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, стосовно суми анульованої кредитної заборгованості (основного боргу) (код ознаки доходу 126 "додаткове благо") Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, в якому вказати суму 1 202 489.59 грн. зі знаком мінус (ознака "1" - на вилучення) (Вимога-4), то така вимога є безпідставною в силу вище встановлених обставин справи часткового погашення позивачем 15.04.2016 заборгованості за Кредитним договором (внаслідок участі в Акції) та прощення Банком сум заборгованості позивача за Кредитним договором (за кредитом та за відсотками). В свою чергу, відповідач підставно склав та направив на адресу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками у місті Харкові податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ), в якому вказав суму прощенного боргу в розмірі 1 202 489,59 грн.

Більш того, як зазначалось, матеріали справи містять заяву позивача від 15.04.2016, якою остання підтвердила, що ознайомлена з умовами Акції та розуміє, що за результатами участі в Акції їй буде частково анульовано борг по Кредитному договору, що, в свою чергу, призведе до виникнення у неї доходу у вигляді додаткового блага та необхідності, відповідно до вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, при цьому заявником підтверджено погодження ним з наведеними умовами та наслідками анулювання боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З огляду на відмову в позові повністю, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2017

Суддя Гумега О.В.