ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Справа № 910/16159/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Карабаня В.Я., Ковтонюк Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 30.03.17
у справі№910/16159/16
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон"
третя особаПриватне акціонерне товариство "Альба Україна"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаСавчука О.Г. (дов. від 31.03.17),
відповідачаКрука Є.В. (дов від 10.04.17),
третьої особине з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" звернулося до господарського суду міста Києва про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон" 1 782 038,37 грн., з яких 950 152,05 грн. боргу, 104 445,82 грн. пені, 63 284,22 грн. 3% річних та 664 156,28 грн. інфляційних за договором відступлення прав вимоги від 05.06.14 №70401-20/14-7, за яким Приватне акціонерне товариством "Альба Україна" відступило Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь" право вимоги за договором купівлі-продажу від 03.01.11 №246-11 у розмірі 158 9506,26 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.17 у справі №910/16159/16 (суддя: Ковтун С.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Чорна Л.В., Тищенко А.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки визначення позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу за період з 22.01.14 по 12.04.14 у розмірі 950 152,05 грн. здійснено з урахуванням поставок за вересень 2013 року -січень 2014 року, товар за якими на суму 1 036 662,68 грн. відповідачем повернуто продавцю, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами про виявленні недоліки, а тому доводи позивача про існування заборгованості не знаходять свого підтвердження.

При цьому, судами спростовані як неналежні в якості доказів заборгованості акти звірки розрахунків за період з 01.04.14 по 30.04.14, складені між ПАТ "Альба Україна" та ТОВ "АО "Біокон", та лист відповідача від 23.07.14 №318/07, оскільки вказані документи не є первинними, як то договір, накладні, рахунки, в контексті вимог ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Не погоджуючись із судовими актами у справі, позивач просив їх скасувати повністю та направити справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скаржник обгрунтовує касаційну скаргу тим, що судами вибірко оцінені докази надані сторонами. В якості належних взято акти про виявлені недоліки, при цьому проігноровано п.6.1 договору, щодо моменту переходу права власності на товар з підписанням видаткової накладної та ст.174 ГК України, за якою підставою виникнення зобов'язань є укладання господарського договору.

Крім того, судами не проаналізовано, виходячи із вимог законодавства про бухгалтерський облік господарських операцій з продажу, придбавання та повернення товарів як у продавця, так і у покупця, чи були, та якщо були, то яким чином відображені вказані господарські операції у бухгалтерському обліку ПАТ "Альба Україна", як продавця, та ТОВ "АО "Біокон", як покупця.

Судами не проаналізовано положення договору купівлі-продажу щодо порядку приймання товару та підстав для його повернення, що призвело, на думку скаржника, до помилкових висновків.

Крім того, судами не надано належної правової оцінки іншим доказам, як то: листам-відповіддям від 23.07.14 №318/07, від 30.09.14 №477/09, підписаними директором ТОВ "АО "Біокон" Шевчук Н.М., якими відповідач фактично визнає заборгованість і зобов'язання за договором відступлення права вимоги від 05.06.14; платіжні доручення за період з 08.08.14 по 17.03.15 про сплату боржником боргу за договір відступлення права вимоги на загальну суму 551 000,00грн.; акт звірки відповідача та третьої особи.

Відповідач надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 03.01.11 Приватне акціонерне товариство "Альба Україна" (продавець) та Публічне акціонерне товариство "Аптечне об'єднання "Біокон", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Біокон", (покупець) уклали договір купівлі-продажу №246-11, яким продавець зобов'язується передавати (поставляти) вироби медичного призначення (далі - товар) у власність покупця, а покупець - приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору (п.1.1.).

Оплата кожної товарної партії проводиться у повному обсязі на умовах відтермінування платежу 30-ти календарних днів. Термін оплати вказується у видатковій накладній на поставку товарної партії (п.5.2. договору).

Відповідно до п.5.5 договору, у разі, якщо при здійсненні оплати за поставлений товар у розрахункових документах буде вказаний номер та дата накладної, яка вже оплачена або вказаний не вірний номер та (чи) дата накладної та (чи) номер та дата договору якого не існує, або помилково вказаний покупцем, вважається, що оплата здійснена за наступну не оплачену поставку. У випадку, якщо сума оплати по неоплаченій накладній перевищує суму поставки по такій накладній залишкові кошти зараховуються в рахунок наступної не оплаченої поставки.

Моментом передачі товару є момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію (п.6.1.).

За приписами п.6.4 договору покупець зобов'язаний провести приймання товару у строк, що не перевищує 2-х робочих днів з дати видаткової накладної на товар. Цим же пунктом передбачено, що у разі виявлення недостачі чи пошкодження товару, покупець повинен разом з представником продавця підписати акт про виявлені недоліки та негайно сповістити про це продавця. Продавець зобов'язаний протягом 7-ми календарних діб здійснити поставку недопоставленого товару (п.6.4. договору).

Отже, за умовами договору, товар, при прийманні якого виявлена недостача чи пошкодження та складено відповідний акт про виявлені недоліки, є недопоставленим.

Зокрема, у вересні 2013 року-січні 2014 року між продавцем та покупцем було складено ряд актів про виявленні недоліки. А саме: акт від 24.09.13 на суму 153 902,15 грн., акт від 11.10.13 на суму 114 671,51 грн., акт від 18.10.13 на суму 83 429,44 грн., акт від 21.10.13 на суму 84 690,25 грн., акт від 29.10.13 на суму 118 803,16 грн., акт від 05.12.13 на суму 81 266,81 грн., акт від 05.12.13 на суму 126 019,95 грн., акт від 15.12.13 на суму 81 588,31 грн., акт від 28.12.13 на суму 107 184,83 грн. та акт від 10.01.14 на суму 85 106,26 грн. (а.с.149-158 т.1).

Всього вартість товару, яка зазначена у вищевказаних актах про повернення, становить 1 036 662,68 грн.

У даних актах зазначено, що вони складені відповідно до п.6.4. договору у зв'язку з виявленням недоліків. Акти містять перелік номерів накладних, за якими був переданий товар, що має недоліки, та інформацію про те, що весь товар, який вказаний у таких накладних, повертається продавцю одночасно з підписанням даних актів.

Зі сторони приватного акціонерного товариства "Альба Україна" акти про виявлені недоліки підписані представником, який у накладних, що зазначені у актах, був представником продавця.

Таким чином, виходячи з положень п.6.4. договору, даний товар є недопоставленим.

05.06.14 Приватне акціонерне товариство "Альба Україна" (первісний кредитор) та Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги №70401-20/14-7 (далі - договір відступлення), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 1 589 506,26 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями товариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон" (боржника) на суму 1 589 506,26 грн., що випливає з договору купівлі-продажу від 03.01.11 №246-11, укладеного між боржником та первісним кредитором.

Банк звернувся до господарського суд із позовом про стягнення із боржника вказаної заборгованості за договором купівлі-продажу від 03.01.11 №246-11, включаючи пеню, 3% річних та інфляційні за неналежне його виконання.

Спір виник щодо правомірності врахування до вартості поставленого товару товар, який поставлено відповідачу у вересні 2013 року-січні 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди вказали на те, що доводи позивача про існування заборгованості за договором купівлі-продажу за період з 22.01.14 по 12.04.14 у розмірі 950 152,05 грн. не знаходять свого відображення, оскільки визначення боргу здійснено без урахування поставок за вересень 2013 року-січень 2014 року, товар за якими на суму 1 036 662,68 грн. відповідачем повернуто продавцю за актами про виявленні недоліки та повернення і є таким, що недопоставлений. А зважаючи на вимоги договору купівлі-продажу (п.5.5.), яким сторони узгодили, що у разі перевищення суми оплати по неоплаченій накладній суму поставки, - залишкові кошти зараховуються у рахунок наступної неоплаченої поставки по такій накладній.

Таким чином, позовна вимога про стягнення боргу задоволенню не підлягає, як і похідні про стягнення штрафних (фінансових) санкцій, оскільки вказана вимога є недійсною, обов'язок відповідальності за яку покладається на первісного кредитора - ПАТ "Альба Україна", відповідно до ч.1 ст.519 ЦК України.

Крім того, не прийнятий до уваги в якості вказаної заборгованості акт звірки розрахунків за період з 01.04.14 по 30.04.14, складений між ПАТ "Альба Україна" та ТОВ "Аптечне об'єднання "Біокон", оскільки акт звірки, у розумінні а у розумінні ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, у той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки місцевого та апеляційного суду передчасними, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.33 ПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому тягар доказування розподіляється між сторонами залежно від характеру спірних правовідносин та предмету доказування.

Позивачем шляхом надання первинних бухгалтерських документів - видаткових накладних підтверджено належними і допустимими доказами не лише факт господарських операцій між відповідачем та первісним кредитором у спірному періоді - з 22.01.14 по 12.04.14, а й факт поставки товару на суму 950 152,05 грн.

При цьому, акт звірки, який судами не прийнято в якості належного доказу, має ґрунтуватися та відповідати даним, що містяться у первинних бухгалтерських документах і сам по собі хоча і не є безумовним доказом наявності чи відсутності заборгованості, має бути розглянутий судами. Оскільки дані, які містяться у вказаному акті звірки заперечуються, суди мають з'ясувати спірні питання, що містяться в акті звірки на підставі первинних документів і підставою для відступлення первісним кредитором та набуття позивачем права вимоги на суму 950 152,05 грн. основної заборгованості та штрафних (фінансових) санкцій. Бо не сам по собі акт звірки взаєморозрахунків є доказом наявності боргу, а фактична наявність цієї заборгованості на час укладення договору відступлення права вимоги, що підтверджується належними документами.

При цьому, відповідач мав довести факт оплати ним в установленому договором купівлі-продажу від 03.01.11 №246-11 боргу у розмірі 158 9506,26 грн. за накладними, що дорівнює сумі вказаних у них товарів.

Визначення ним механізму оплати, виходячи з п.5.6 договору купівлі - продажу, не можна визнати обґрунтованим, оскільки ним не надано будь-яких доказів того, що первісний кредитор (продавець) використовував своє право, передбачене вказаною нормою договору.

Крім того, у порушення вимог ст.43 ГПК України, судами не надано належної правової оцінки іншим доказам, як то: листам-відповіддям від 23.07.14 №318/07, від 30.09.14 №477/09, підписаними директором ТОВ "АО "Біокон" Шевчук Н.М., якими відповідач фактично визнає заборгованість і зобов'язання за договором відступлення права вимоги від 05.06.14; платіжні доручення за період з 08.08.14 по 17.03.15 про сплату боржником боргу за договір відступлення права вимоги на загальну суму 551 000,00грн.; акт звірки відповідача та третьої особи.

Отже, висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення боргу за договором відступлення прав вимоги від 05.06.14 №70401-20/14-7, за яким ПАТ "Альба Україна" відступило ПАТ "Банк "Київська Русь" право вимоги за договором купівлі-продажу від 03.01.11 №246-11 у розмірі 158 9506,26 грн. є передчасними.

За таких обставин Вищий господарський суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті спору, так як не всі обставини справи є з'ясованими, а відтак, спір стосується не правозастосування, а встановлення обставин справи, що не відноситься до компетенції Вищого господарського суду України. Тому ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені у цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.01.17 постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.17 у справі №910/16159/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді В. Я. Карабань

Л. В. Ковтонюк