ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р.Справа № 916/434/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 14.06.2017р.:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства ІМПЕКС-ЛАЙФ

на рішення Господарського суду Одеської області

від 06 квітня 2017 року

по справі № 916/434/17

за позовом ОСОБА_3 підприємства ІМПЕКС-ЛАЙФ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Українське Дунайське Пароплавство

про стягнення 462196,31 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 14.06.2017р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2017р. по справі №916/434/17 (суддя Гуляк Г.І.) відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 підприємства ІМПЕКС-ЛАЙФ до ОСОБА_3 акціонерного товариства Українське Дунайське Пароплавство про стягнення 462196,31 грн. з посиланням на те, що права позивача порушено не було, оскільки між сторони була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 85 794,49 гривень, за умовами якої було зараховані зустрічні однорідні вимоги від 31.10.2011 року, за договорами № 293 ОУИ від 30.07.2009 року та № 208 ОУИ від 08.07.2009 року, сторони визначили, що зобов'язання за вищезазначеними договорами є рівними і припиняються у повному обсязі з моменту набрання чинності цією угодою, а відповідно до п. 3 вищезазначеної угоди зазначено, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії одна до одної.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне підприємство ІМПЕКС-ЛАЙФ, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017р. по справі №916/434/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції невірно визначено юридичну кваліфікацію спірних правовідносин та хибно встановлено , що зобовязання між сторонами припинено внаслідок укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.04.2017р. апеляційна скарга прийнята до провадження колегією суддів.

12.06.2017р. на електронну адресу Одеського апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 акціонерного товариства Українське Дунайське Пароплавство надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким відповідач не погоджується з її доводами, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 14.06.2017р. представник позивача не зявився, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 28.04.2017р.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 підприємства ІМПЕКС-ЛАЙФ, заслухавши представника відповідача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2009р. між ОСОБА_3 підприємством "ІМПЕКС-ЛАЙФ" (позивач, зберігач, ПП "ІМПЕКС-ЛАЙФ") та ОСОБА_3 акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" (відповідач, поклажодавець, ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО") укладено договір зберігання контейнерів №208ОУИ (далі - договір), предметом якого є завантажувально-розвантажувальні роботи, приймання, зберігання та видача отриманих від поклажодавця контейнерів на виробничо складський базі зберігача за адресою м. Одеса, вул. Магістральна, 37.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що за зберігання контейнерів поклажодавець сплачує зберігачу плату в розмірі, встановленому в Додатку № 1 до договору. Грошові кошти відповідно до пункту 3.1. договору передаються зберігачу шляхом перерахування на розрахунковий рахунок банку зберігача. Додатком № 1 до договору між сторонами узгоджено вартість зберігання контейнерів. Так, вартість зберігання одного 20-ти футового контейнеру складає 6,80 гривень за добу, а вартість зберігання одного 40-ка футового контейнеру складає 9,80 гривень за добу.

Як вказує позивач, рішенням господарського суду Одеської області від 09.07.2014 року у справі за № 916/1834/14 встановлено, що на виконання умов договору ПП ІМПЕКС-ЛАЙФ отримав на зберігання від ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" 82/20 футових контейнерів та 17/40 футових контейнерів. Однак, 08.07.2011р. під час проведення виїзної перевірки наявності контейнерів представниками ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" за адресою м. Одеса, вул. Магістральна. 37 виявлена відсутність переданих на зберігання відповідачу контейнерів у кількості 82/20 футових контейнерів та 17/40 футових контейнерів, про що складений акт перевірки наявності контейнерів.

27.06.2013 року вказаний договір був розірваний за взаємною згодою сторін.

Крім того, зазначеним рішення суду було встановлено, що ПП ІМПЕКС-ЛАЙФ звернувся до ПрАТ Українське Дунайське Пароплавство з заявою від 23.06.2014р. про зарахування зустрічних грошових вимог з посиланням на ст. 601 Цивільного кодексу України, в якій визнав борг у сумі 490590,00грн. у зв'язку із несплатою позивачем плати за зберігання контейнерів у сумі 996740,00грн.

Таким чином, на думку позивача, при винесені рішення судом було зазначено, що ПП ІМПЕКС-ЛАЙФ не надало доказів стосовно заборгованості за збереження контейнерів з 08.07.2011р., втім, питання заборгованості за зберігання контейнерів за період з 08.07.2009р. по 08.07.2011р. судом розглянуто та вирішено не було.

Так, за даними банку, відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі 160267,25 грн. За розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором зберігання контейнерів № 208 ОУИ за період з 08.07.2009р. по 08.07.2011р. становить 368 402 грн. Крім того, позивачем було здійснено нарахування інфляційних в сумі 69581,18 гривень та 3% річних в сумі 33216,38 гривень, які і просив стягнути з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом першої інстанції і перевірено апеляційним судом, рішенням господарського суду Одеської області від 9 липня 2014 року було встановлено, що дійсно між 08.07.2009р. між ОСОБА_3 акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" (Поклажодавець, ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО") та ОСОБА_3 підприємством "ІМПЕКС-ЛАЙФ" ( Зберігач, ПП "ІМПЕКС-ЛАЙФ") укладено договір зберігання контейнерів №208ОУИ (далі договір) предметом якого є завантажувально-розвантажувальні роботи, приймання, зберігання та видача отриманих від Поклажодавця контейнерів на виробничо складський базі Зберігача за адресою м. Одеса, вул. Магістральна, 37.

Відповідно до п. 3.2 договору зберігання сплата за зберігання контейнерів проводиться щомісячно починаючи з 31 дня зберігання протягом 5-ти банківських днів з дати рахунку, що виставлений на підставі акту звірки, за період з липня 2009 року по липень 2011 року було направлено рахунків на загальну суму 346 123,18 гривень.

Відповідач в свою чергу провів часткову оплату, залишок заборгованості станом на 23.11.2010 року становив 85794,49 гривень, що підтверджується актом звірки № 3 від 23.11.2010 року підписаний сторонами.

Матеріали справи свідчать, що з метою врегулювання взаємовідносин за договором зберігання контейнерів № 208 ОУИ та договором № 293 ОУИ від 30.07.2009 року на знищення контейнерів, 31.10.2011 року між ПрАТ УДП та ПП Імпекс-Лайф була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 85 794,49 гривень. Відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2011 року сторони за договорами № 293 ОУИ від 30.07.2009 року та N 208 ОУИ від 08.07.2009 року визначили, що зобов'язання за вищезазначеними договорами є рівними і припиняються у повному обсязі з моменту набрання чинності цією угодою. Відповідно до п. 3 вищезазначеної угоди зазначено, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії одна до одної.

Таким чином, права позивача порушено не було, оскільки між сторони була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 85 794,49 гривень, за умовами якої було зараховані зустрічні однорідні вимоги від 31.10.2011 року, за договорами № 293 ОУИ від 30.07.2009 року та № 208 ОУИ від 08.07.2009 року визначили, що зобов'язання за вищезазначеними договорами є рівними і припиняються у повному обсязі з моменту набрання чинності цією угодою. Відповідно до п. 3 вищезазначеної угоди зазначено, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії одна до одної.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 підприємства ІМПЕКС-ЛАЙФ є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, судова колегія зазначає, що правомірним є висновок суду інстанції про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, так як відсутнє порушення прав позивача.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, повністю спростовуються матеріалами справи і не підлягають задоволенню.

Таким чином, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017р. по справі №916/434/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства ІМПЕКС-ЛАЙФ без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П о с т а н о в и в :

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017р. по справі №916/434/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 19.06.2017р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Головей В.М.