ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Справа № 910/19471/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Картере В.І.
Плюшка І.А.,
розглянув касаційну скаргуСпільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.03.2017р.
та рішеннягосподарського суду міста Києва від 05.12.2016р.
у справі№910/19471/16 господарського суду міста Києва
за позовомСпільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"
до відповідачаПриватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПЗУ Україна"
простягнення 23 751 355,14 грн.

за участю представників

позивача - Суховерка О.В.,

відповідача - Христофорова О.В.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Спільне українсько-естонське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ" про стягнення 23751355,14 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. у справі №910/19471/16 (суддя Грєхова О.А), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017р. (колегією суддів у складі головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Яковлєва М.Л., Отрюха Б.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, Спільне українсько-естонське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій зазначаючи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду України від 13.03.2017р. скасувати та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" задовольнити повністю.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає про безпідставність доводів Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" та просить залишити без змін оскаржувані судові акти.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.05.2017р. касаційну скаргу Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" призначено до розгляду на 06.06.2017р.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 13.06.2017р.

13.06.2017р. у засіданні суду касаційної інстанції представником позивача було заявлено клопотання про формування розширеної колегії Вищого господарського суду України, у зв'язку з чим у справі оголошувалась перерва до 13.06.2017р. до 12 год.45 хв. За результатами розгляду даного клопотання, Головою Вищого господарського суду України було відмовлено у його задоволенні з огляду на відсутність підстав, які унеможливили б розгляд цієї справи колегією суддів, визначеною автоматизованою системою документообігу.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.12.2013р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна", як страховиком та Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма - Фарм, ЛТД", як страхувальником було укладено наступні договори, а саме:

- договір добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.992396393.0047 (далі - договір-1), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном, що знаходиться в м. Донецьк, пр-т. Маршала Жукова, 1 Б (п. 1.1., 1.4. договору).

- договір добровільного страхування майна юридичних осіб №251.992396398.0047 (далі - договір-2), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном, що знаходиться в м. Луганськ, вул. Ломоносова, 96Д (п. 1.1., 1.4. договору).

За умовами п. 1.2. договорів сторони погодили строк дії договору страхування з 16.12.2013р. по 15.12.2014р.

У пункті 1.5. договорів визначено, що страховими випадками є зокрема: крадіжка, грабіж, розбій та дії третіх осіб цілеспрямованого неправомірного характеру, заподіяні з метою завдання шкоди застрахованому майну.

Як встановлено судами, у пунктах 2.12.5., 2.12.5.1. договорів сторони визначили, що при настанні збитку, в зв'язку з яким страхувальник звертається до страховика з вимогою щодо виплати страхового відшкодування страхувальник зобов'язаний: сповістити страховика про настання страхового випадку в строки та шляхом, встановленим умовами цього договору страхування, а саме у будь-який документальний спосіб (письмово, факсом, телеграмою, електронною поштою тощо) повідомити страховика, а також сповістити про факт настання події державні або інші органи, у компетенції яких знаходяться такі випадки, про настання страхового випадку протягом трьох діб робочих днів, з дня коли йому стало відомо або мало стати відомим про такий страховий випадок (або подію, що може бути визнана страховою), а також подати письмову заяву щодо виплати страхового відшкодування та всі документи, які є необхідними для встановлення причини та характеру страхового випадку, у відповідності до умов договору страхування та положень відповідних правил, а також згідно обґрунтованої вимоги страховика.

Разом з тим, судами встановлено, що згідно з п. 2.4.2.2.1. договорів незалежно від умов цього договору або будь-якого додатку (додаткової угоди) до нього цим застереженням погоджено, що страхуванням не покриваються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-яким терористичним актом, незалежно від будь-яких інших причин або подій, що стались одночасно або в будь-якій іншій послідовності щодо настання такого збитку.

В рамках цього застереження терористичний акт означає дію, включаючи, але не обмежуючись застосуванням сили або насильства та/або погроз до будь-якої особи або груп(и) осіб, незалежно від того, чи такі дії здійснюються самостійно або від імені або в зв'язку з будь-якою організацією(ями) або урядом(ами), з політичних, релігійних, ідеологічних або подібних причин включаючи намір здійснення впливу на уряд та/або залякування населення або будь-якої його частини.

Цим застереженням також виключаються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-якими діями спрямованими на контроль, запобігання, пригнічення або здійснені в будь-якому зв'язку з терористичним актом (п. 2.4.2.2.2., 2.4.2.2.3. договорів).

Як встановлено судами, за твердженням позивача 05.08.2014р. невідомі особи прибули на аптечний склад СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" у м. Донецьк та викрали лікарські засоби і вироби медичного призначення на загальну суму 258867,72 грн. Про вказаний факт, позивачем відповідно до положень договору-1 було повідомлено відповідача засобами телефонного зв'язку та 08.08.2014р. була подана заява про настання страхового випадку. Також, 08.08.2014р. позивачем було подано заяву до правоохоронних органів (ГУ МВС України в Донецькій області) про порушення кримінального провадження за фактом крадіжки товару, про що внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000755 про порушення кримінального провадження за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (розбій).

24.09.2014р. невідомими особами було викрадено лікарські засоби та вироби медичного призначення, що зберігались на аптечному складі СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" в м. Луганськ на загальну суму 10018358,20 грн. Про вказаний факт, відповідно до положень договору-2 було повідомлено відповідача засобами телефонного зв'язку. Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" 26.09.2014р. була подана заява про настання страхового випадку. Як встановлено судами 25.09.2014р. позивачем було подано заяву в правоохоронні органи (Печерське РУ ГУМВС України в місті Києві) про порушення кримінального провадження за фактом викрадення товару, в результаті розгляду якої 26.09.2014р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005261 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (крадіжка).

Крім того, 27.11.2014р. невідомі особи проникли на територію аптечного складу СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" у м. Донецьк та викрали лікарські засоби та вироби медичного призначення на загальну суму 11726012,74 грн. Про вказаний факт, відповідно до положень договору-1 було повідомлено відповідача засобами телефонного зв'язку та 02.12.2014 р. була подана заява про настання страхового випадку. Позивачем 28.11.2014р. було подано заяву до правоохоронних органів (ГУ МВС України в Донецькій області) про порушення кримінального провадження за фактом крадіжки товару, в результаті чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис за №0001236 про порушення кримінального провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 185 Кримінального кодексу України (крадіжка).

Так, з метою визначення розміру нанесених позивачу збитків, заподіяних в результаті вищезазначених подій, останнім було замовлено приватному підприємству "Юнайтед Лосс Аджастерс" проведення розрахунку збитків.

Як досліджено судами попередніх інстанцій, відповідно до Сюрвеєрського звіту від 28.03.2016р., розмір збитку спричиненого СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" в результаті викрадення товару на аптечних складах в м. Луганськ та м. Донецьк складає 20960109,90 грн.

З метою отримання страхового відшкодування позивачем було подано до СК "ПЗУ Україна" передбачені договорами страхування документи. Проте, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" у листах вих. № 2923-31, № 2924-31, №2925-31 від 13.05.2016р. повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку із проведенням на території місцезнаходження застрахованого майна антитерористичної операції, що і стало підставою для виникнення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 26 Закону України "Про страхування" визначено підстави для відмови у страхових виплатах або страховому відшкодуванні, зокрема, у частині 2 даної статті вказано, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Відповідно до ч. 4 цієї статті відмова страховика у виплаті страхового відшкодування може бути оскаржена страхувальником в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовним вимог суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що підстави для кваліфікації подій як страхового випадку відсутні з огляду на обмеження дії договорів внаслідок проведення антитерористичної операції, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна.

При цьому, судами вказано, що відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року №1669-VII періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. У подальшому, як вірно зазначено судами, на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р і від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено міста Донецьк та Луганськ.

Тобто, вірними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що території міст Донецьк та Луганськ, у яких були розташовані склади позивача на яких розміщено застраховане майно, є частиною території України, тимчасово окупованою незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція. А відтак, врахувавши положення пунктів 2.4.2.2.1 договорів -1 та -2, суди дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав кваліфікувати події, що трапилась 05.08.2014р. та 27.11.2014р. у м. Донецьку, а також 24.09.2014р. у м. Луганську страховими випадками в розумінні погоджених сторонами умов договорів.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного суду України від 21.01.2016р. у справі №3-1237гс15, висновок якого щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ст.11128 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на викладене, не знайшли свого підтвердження доводи заявника касаційної скарги про невірне застосування судами попередніх інстанцій приписів ст.ст.979, 988 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України "Про страхування", оскільки дані норми нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Тому, як вірно вказано судами, настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1117 Господарського процесуального кодексу України метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Тобто, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини справи, а також встановлений судами попередніх інстанцій факт відсутності у матеріалах справи доказів, які б підтверджували доводи позивача та спростовували заперечення відповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, врахувавши, що доводи заявника касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи у суді касаційної інстанції та фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції з огляду на зазначені вище вимоги ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017р. у справі №910/19471/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.І. Картере

І.А.Плюшко