ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа № 914/176/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Грабовський В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», б/н від 14.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1951/17 від 25.04.2017 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року

у справі № 914/176/17 (суддя Пазичев В.М.),

порушеній за позовом

позивача: Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», м. Львів,

про стягнення заборгованості в сумі 228 851,02 грн., в т.ч. 153 612,09 грн. заборгованості з орендної плати, 20839,18 грн. інфляційних втрат, 31183,77 грн. пені, 15361,20 грн. штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, 7854,78 грн. відшкодування земельного податку (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог вх. № 1564/17 від 04.04.2017 р.) та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: ОСОБА_2 (п/к на підставі довіреності № 22.03.17-01/РД-012/22 від 22.03.2017 р.).

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України, представнику розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представником позивача подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2017 року, справу № 914/176/17 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», б/н від 14.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1951/17 від 25.04.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 31.05.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи (а. с. 196 - 198).

У судове засідання, яке відбулося 31.05.2017 р. представник апелянта не прибув, про причини неприбуття суд належним чином не повідомив, був належним чином, рекомендованою поштою (а. с. 196), з повідомленням про вручення, повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи.

З підстав зазначених в апеляційній скарзі (а. с. 199-204), скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 р. у справі № 914/176/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача прибув, у судовому засіданні надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, проти апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.06.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені у порядку та у спосіб передбачений Інструкцією з діловодства в господарських судах України (а. с. 216/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 14.06.2017 р. представник апелянта, повторно, не прибув, через канцелярію суду 13.06.2017 р. за вх. № ЛАГС 01-04/3920/17 подав клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що представник зайнятий у іншій справі, яка розглядається Київським апеляційним господарським судом 14.06.2017 р. № 5011-54/8221-2021, про що подав копію ухвали від 01.06.2017 р. про призначення справи № 5011-54/8221-2021 зазначеним судом на 14.06.2017 р. об 12:20.

З підстав зазначених в апеляційній скарзі, скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 р. у справі № 914/176/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача прибув, через канцелярію суду, 08.06.2017 р. за вх. № ЛАГС 01-04/3830/17, подав Заперечення на апеляційну скаргу, проти відкладення розгляду даної справи заперечив, просить клопотання апелянта про відкладення розгляду справи відхилити, розглядати справу без участі його представника та пояснив, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість представника апелянта/позивача бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України, надав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні письмовим запереченням, навів свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході судового засідання, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого суду без змін.

Колегією суддів, за участю представника відповідача, розглянуто клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з тих підстав, що представник зайнятий у іншій справі № 5011-54/8221-2021, яка розглядається Київським апеляційним господарським судом 14.06.2017 р. о 12:20 год., про що подав копію ухвали Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 р. у справі № 5011-54/8221-2021, з резолютивної частини якої вбачається, що дана справа тільки 01.06.2017 р. прийнята до провадження та її розгляд призначено на 14.06.2017 р. об 12:20, в той час, коли провадження у даній справі порушено 27.04.2017 р. і розгляд був призначений на 31.05.2017 р., про що апелянт був повідомлений належним чином, 29 квітня 2017 р. (а. с. 196), однак повноважного представника у судове засідання не направив, про причини неприбуття представника у судове засідання, не повідомив, та був належним чином повідомлений про дату, на яку розгляд справи відкладено (а. с. 216/зворот), однак участі уповноваженого представника в судове засідання, повторно, не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відхиляючи клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходила з такого.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника апелянта/позивача бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в ОСОБА_2 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

За наведених обставин, враховуючи те, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, рекомендованою кореспонденцією, під розписку, з повідомленням про вручення (а. с. 196), та про дату, на яку відкладено розгляд справи (а. с. 216/зворот), що підтверджується клопотанням апелянта від 13.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/3920/17) про відкладення розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, клопотання скаржника про відкладення розгляду справи відхилити, вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника апелянта за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 р. ( п. 4 резолютивної її частини) по даній справі, судом участь уповноважених представників сторін обовязковою не визнавалась.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 р. у справі № 914/176/17 уточнені позовні вимоги - задоволено частково. Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридична консалтингова служба на користь Українського державного підприємства поштового звязку „Укрпошта в особі Львівської дирекції УДППЗ „Укрпошта заборгованість по орендній платі в розмірі 153612 (сто пятдесят три тисячі шістсот дванадцять) грн. 09 коп., пеню в розмірі 31183 (тридцять одну тисячу сто вісімдесят три) грн. 77 коп., інфляційні втрати у розмірі 20839 (двадцять тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 18 коп., штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 15361 (п'ятнадцять тисяч триста шістдесят одну) грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 3314 (три тисячі триста чотирнадцять) грн. 94 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Українського державного підприємства поштового звязку „Укрпошта в особі Львівської дирекції УДППЗ „Укрпошта (79000, м. Львів, вул. Словацького, 1, , п/р 5 в ЛОУ АТ Ощадбанк, МФО 325796) на користь Державного бюджету України 1,89 грн. судового збору (пункти 1, 2, 3 та 4 резолютивної частини судового рішенння)(а. с.178-179, 180-188).

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 14.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1951/17 від 25.04.2017 р.)(а. с. 199-204), з підстав зазначених в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 р. у справі № 914/176/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», судові витрати покласти на позивача, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що місцевий суд неповно зясував обставини справи, що мають значення для вирішення справи, що висновки місцевого суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи та рішення прийнято з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт в апеляційній скарзі, не заперечує факту укладення між сторонами договору оренди державного нерухомого майна від 11.03.2013 р. № 27, з метою розміщення офісу, однак так як орендоване приміщення передане в оренду не відповідає вимогам державних будівельних норм, відповідач жодного дня не користувався орендованим приміщенням, що місцевий суд не взяв до уваги, що нежитлові приміщення (частина підвалу і 1-го поверху, приміщення 2 і 3 поверхів, потребують ремонту, комунікації відключені, в орендованих приміщеннях підвалу - відсутнє природне освітлення, за таких обставин орендовані приміщення підвалу не можуть використовуватись під офіс, з огляду на брак природного освітлення.

Скаржник покликається на те, що місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що передані йому в оренду під офіс нежитлові приміщення не відповідають санітарним нормам мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99, які затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України Міністерства охорони здоровя України від 01.12.1999 № 42, відтак у них не може здійснюватися трудова діяльність людей та, що у нежитлових приміщеннях не можливо забезпечити необхідний температурний режим та вологість повітря для розміщення офісу.

Апелянт стверджує, що місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що у переданих йому в оренду під офіс нежитлові приміщення не відповідають п. 2.2. Державних санітарних правил і нормам роботи з візуальними дисплейними терміналами електронно-обчислювальних машин ДСанПін 3.3.2.007-98, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 10.12.1998 № 7, згідно яких розміщення робочих місць з візуальним дисплейними терміналами (ВДТ) електронно-обчислюваних машин (ЕОМ) і персональних електронно-обчислювальних машин (ПЕОМ) у підвальних приміщеннях на цокольних поверхах заборонено.

Скаржник покликаючись на статті 173, 174, 179, 180 ГК України, статті 626, 638 ЦК України, ст. 207, 208 ГК України, 215, 216 ЦК України, стверджує, що так як останній, з урахуванням наведеного в апеляційній скарзі, не має можливості використовувати орендовані приміщення за цільовим призначенням, вважає договір оренди державного нерухомого майна від 11.03.2013 р. № 27 таким, що не відповідає приписам будівельних і санітарних вимог, які стосуються офісних приміщень, відповідно до частин 1,3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним, з моменту його укладення, відповідно до ст. 236 ЦК України.

Стосовно позовних вимог про стягнення штрафу та пені, скаржник покликається на те, що їх одночасне стягнення суперечить статті 61 Конституції України, правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, оскільки їх стягнення передбачене сторонами у п. 3.7. та 3.8 Договору є санкцією за одне і теж порушення строку оплати орендної плати, тому вважає стягнення місцевим судом 31183,77 грн. пені та 15361,20 коп. штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості незаконним.

Як вбачається з матеріалів даної справи, на розгляд Господарського суду Львівської області подано (надіслано по-пошті 20.01.2017 р.)(а. с. 90)позов Українського державного підприємтсва поштового звязку „Укрпошта в особі Львівської дирекції УДППЗ „Укрпошта (м. Львів) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридична консалтингова служба (м. Львів) про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 153612,09 грн., пені в розмірі 45137,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 6758,93 грн., штрафу 10% від суми заборгованості у розмірі 15361,20 грн. та відшкодування земельного податку у розмірі 7854,78 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 року порушено провадження у справі і призначено дану справу до розгляду.

15.03.2017 року позивач за вх. № 10265/17 подав місцевому господарському суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог в частині розрахунку штрафних санкцій (а. с. 146 -147), згідно якої просить стягнути з відповідача на свою користь за період з 11.08.2015 р. 07.02.2016 р. (180 днів) суму інфляційних втрат 5207,45 грн., пені 35668,43 грн., штраф 15361,20 грн.

Відтак позовними вимогами за цією уточненою заявою є заборгованість по орендній платі в розмірі 153612,09 грн., пеню в розмірі 35668,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 5207,45 грн., штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 15361,20 грн. та відшкодування земельного податку у розмірі 7854,78 грн. Розрахунок (а. с. 146-147, 148-149).

04.04.2017 року за вх. № 1564/17 позивач подав місцевому суду заяву про уточнення позовних вимог в частині інфляційних втрат та пені (а. с. 171), згідно якої просить суд стягнути з відповідача 20839,18 грн. інфляційних втрат та пеню у розмірі 31183,77 грн.; решта вимог залишити без змін.

Отже позовними вимогами за другою заявою про уточнення позовних вимог є стягнення заборгованість по орендній платі в розмірі 153612,09 грн., пеню в розмірі 31183,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 20839,18 грн., штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 15361,20 грн. та відшкодування земельного податку у розмірі 7854,78 грн. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції (а. с. 172) та пені (а. с. 173-174).

З огляду на викладене колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Під збільшенням та/або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення чи зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Як встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви (а. с. 6-10) до місцевого господарського суду заявлено вимогу про стягнення 228 724,38 грн., в т.ч. 153 612,09 грн. основного боргу з орендної плати за період з 01.08.2015 р. по 14.03.2016 р., 6 758,93 грн. інфляційних втрат, 45 137,38 грн. пені, 15 361,20 грн. штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, 7 854,78 грн. відшкодування земельного податку та стягнення судових витрат.

В останній заяві про уточнення позовних вимог вх. № 1564/17 від 04.04.2017 р. (а. с. 171, 172, 173-174), яка прийнята місцевим судом до розгляду по суті, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 153 612,09 грн. основного боргу з орендної плати, пеню в розмірі 31 183,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 839,18 грн., штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 15 361,20 грн. та відшкодувати земельний податок у розмірі 7 854,78 грн., тобто позивач, до постановлення місцевим господарським судом рішення у даній справі, в порядку статті 22 ГПК України, збільшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та просить стягнути 20 839,18 грн. (за позовною заявою просив 6 758,93 грн. інфляційних втрат, за першою заявою про уточнення позову 5 207,45 грн. (а. с. 147), за заявою про уточнення вимог від 04.04.2017 р. 20 839,18 грн. інфляційних втрат (а. с. 171) та зменшив вимоги в частині стягнення з відповідача розміру пені та просить стягнути 31 183,77 грн. (за позовною заявою просив стягнути 45 137,38 грн. пені, за першою заявою про уточнення вимог 35 668,43 грн., за другою заявою про уточнення вимог від 04.04.2017 р. - пеню у розмірі 31 183,77 грн.).

Колегія судів вважає, що місцевий господарський суд правомірно оцінив подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог від 04.04.2017 р., як заяву про збільшення вимог в частині стягнення розміру інфляційних втрат та зменшення розміру вимог в частині стягнення пені, зазначена вимога позивача заявлена за тими ж самими вимогами, які були заявлені в позовній заяві.

Передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Слід також зазначити, що ГПК України, зокрема, статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи із змісту, а також із змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову; чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог; чи

- обєднання позовних вимог; чи

- зміну предмета або підстав позову.

У даному конкретному випадку, місцевий суд прийшов до правомірного висновку про те, що заявою про уточнення позовних вимог від 04.04.2017 р. (а. с. 171), позивач зменшив розмір вимог майнового характеру в частині стягнення пені та збільшив в частині стягнення інфляційних втрат, що не суперечить приписам ст. 22 ГПК України та є правом позивача, прийняв цю заяву до розгляду і в межах зазначених уточнених вимог розглянув спір по суті.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та апеляційна скарга відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія суддів встановила наступне.

Як зазначено у позовній заяві та встановлено місцевим господарським судом, 11.03.2013 року між Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області (Орендодавець) та ТОВ Юридична консалтингова служба (надалі відповідач, Орендар) за погодженням Балансоутримувача - Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта (надалі позивач) укладено Договір оренди № 27 державного нерухомого майна загальною площею 983,83 кв. м, яке знаходиться в підвалі, на 1-му, 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11, з метою розміщення офісу.

За умовами Договору (пункт 3.1.), за орендоване приміщення Орендар зобов'язався сплачувати орендну плату, визначену на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами), яка становила без ПДВ за базовий місяць оренди лютий 2013 року - 23588,52 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначався шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до пункту 3.6. Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні:

- 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Державною казначейською службою України;

- 30% на рахунок Балансоутримувача.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

В процесі виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором оренди, відповідач припустився істотних порушень даного Договору, а саме: прострочив і не виконав зобов'язання зі своєчасної сплати орендних платежів.

Позивач у позові звертає увагу на те, що 12.11.2015 р. Рішенням Господарського суду м. Києва (справа № 914/1362/15) було задоволено позовні вимоги РВ Фонду державного майна України по Львівській області та Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта, вирішено: виселити ТОВ "Юридична Консалтингова Служба" з орендованих нежитлових приміщень та повернути (передати) нежитлові приміщення Львівській дирекції УДППЗ "Укрпошта" (балансоутримувачу) по акту приймання-передавання; стягнути з ТОВ "Юридична Консалтингова Служба" на користь УДППЗ "Укрпошта" в особі Львівської дирекції 327465,48 грн заборгованості зі сплати орендних платежів за період з 01.02.2015 р. по 01.08.2015 року, 15239,58 грн пені, 32746,55 грн штрафу та 5631,77 грн судового збору. Відповідно до рішення суду, заборгованість за оренду було оплачено Львівській дирекції через Відділ ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та передано балансоутримувачу вищевказані приміщення, згідно Акту прийому-передачі від 14.03.2016 р.

Як встановлено місцевим господарським судом, нежитлові приміщення загальною площею 983,83 кв. м, які знаходяться в підвалі, на 1-му, 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11, були передані Львівській дирекції УДППЗ Укрпошта 14.03.2016 р., згідно акту прийому-передачі (а. с. 28). Оскільки, до моменту передачі Львівській дирекції УДППЗ Укрпошта (згідно акту приймання-передачі від 14.03.2016 р.), ТзОВ Юридична консалтингова служба виступала Орендарем, тому Центром поштового зв'язку № 3, який є безбалансовим виробничим підрозділом Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта, за користування майном виставлялись відповідачу рахунки за оренду та акти наданих послуг з серпня 2015 року по 31 березня 2016 року на загальну суму 153 612,09 грн та відшкодування земельного податку, згідно довідки Дрогобицької обласної державної фінансової інспекції від 26.11.2013 року на загальну суму 7 854,78 грн, які відповідачем ігнорувались.

27.09.2016 р. Львівською дирекцією УДППЗ Укрпошта на адресу відповідача надіслано претензію № 18-08-423 на загальну суму 161 466,78 грн (орендна плата за нежитлове приміщення 153 612,09 грн. та 7854,78 грн. відшкодування земельного податку). Станом на січень 2017 року відповіді на претензію від ТОВ Юридична консалтингова служба позивачем не отримано та заборгованість не відшкодовано.

Відповідно до пунктів 3.7 та 3.8 Договору, орендна плата, що перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Згідно із пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Місцевим судом встановлено, що за період 11.09.2015 р. 15.03.2016 р., межі уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 153612,09 грн. основного боргу, виходячи з розрахунку (20476,58 грн. + 20312,77 грн. + 23588,52 грн. + 20779,96 грн. + 20509,82 грн. + 20920,02 грн. + 20920,02 грн. + 20920,02 грн. + 8772,90 грн.), що разом складає 153612,09 грн., 22497,14 грн. інфляційних втрат, розрахованих на індекси інфляції, які діяли у період за який стягується орендний платіж, від кожної суми окремо, 31183,77 грн. пені та штраф -15 361,20 грн.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати і визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники землі та землекористувачі, крім орендарів, сплачують земельний податок. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар (ст. 288 Податкового кодексу).

Пунктом 5.10 Договору оренди нерухомого державного майна № 27 від 11.03.2013 р. передбачено, що Орендар зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна та протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договорів про відшкодування на утримання орендованого Майна, плати податку на землю та надання комунальних послуг Орендарю. Дану вимогу також наголошено в листі Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області від 12.03.2013 р. № 11-03-01554. Дрогобицькою об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ у Львівській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта в частині діяльності Центру поштового зв'язку № 3 за період з 01.04.2012 р. по 31.08.2013 р., за результатами якої оформлено довідку від 26.11.2013 р. За результатами ревізії встановлено, що за березень-серпень 2013 року позивачем недоотримано кошти на відшкодування витрат частини податку на землю з ТОВ Юридична консалтингова служба на загальну суму 7854,78 грн. за період березень-серпень 2013 року.

Пунктами 14.1.147. та 14.1.72 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Тому, Львівською дирекцією УДППЗ Укрпошта сплачено земельний податок в сумі 7854,78 грн. (Копія виписок з банку щодо сплати земельного податку Львівською дирекцією ЦДППЗ Укрпошта - додається).

З урахуванням позовних вимог позивача та заяв, якими двічі уточнено позовні вимоги відповідно до статті 22 ГПК України, та, які прийняті судом, предметом спору у даній справі є: стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 153 612,09 грн., пені у розмірі 31 183,77 грн., інфляційних втрат у розмірі 20 839,18 грн., штрафу 10% від суми заборгованості у розмірі 15 361,20 грн. та відшкодування земельного податку у розмірі 7 854,78 грн.

При прийнятті рішення колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, таку як: передати майно, сплатити кошти тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи та вбачається з матеріалів справи, 11.03.2013 року між Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області (Орендодавець) та ТОВ Юридична консалтингова служба (надалі відповідач, Орендар) за погодженням Балансоутримувача - Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта (надалі позивач) укладено Договір оренди № 27 державного нерухомого майна загальною площею 983,83 кв. м, яке знаходяться в підвалі, на 1-му, 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11, з метою розміщення офісу (а. с. 19-25).

За умовами Договору (пункт 3.1.), за орендоване приміщення Орендар зобов'язався сплачувати орендну плату, визначену на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами), яка становила без ПДВ за базовий місяць оренди лютий 2013 року 23 588,52 грн. (а. с. 25).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначався шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Як вбачається з матеріалів даної справи, сторони оформили Акт прийому передачі державного нерухомого майна згідно договору від 11 березня 2013 року № 27 (а. с. 26), за яким Орендодавець передав майно, а Орендар прийняв майно нежитлові приміщення загальною площею 983,83 м. кв., що знаходиться в підвальному приміщенні на 1-му, 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11 (реєстровий номер 21560045, 1400, АААЖЕЕ484), що перебуває на балансі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (абзац другий тексту Акту прийому-передачі нерухомого майна).

Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.12.2012 р. і становить за незалежною оцінкою 1571000 грн. без ПДВ. (абзац третій Акту прийому-передачі нерухомого майна).

У абзаці четвертому Акту прийому передачі державного нерухомого майна згідно договору від 11 березня 2013 року № 27, сторони вільно його укладаючи зазначили, що «Претензій стану та вартості орендованого майна зі сторони Орендаря немає».

Передача вищезгаданого майна проводиться на підставі Договору оренди державного окремого індивідуально визначеного майна від 11 березня 2013 року № 27 (абзац пятий Акту прийому-передачі нерухомого майна).

Акт прийому передачі державного нерухомого майна згідно договору від 11 березня 2013 року № 27 (а. с. 26), підписали уповноважені представники Орендодавця, Орендаря та Балансоутримувача.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що зазначений вище договір є недійсним через виявлену невідповідність орендованого приміщення вимогам державних будівельних норм, потребують ремонту, комунікації відключені, брак природного освітлення, неможливості забезпечити необхідний температурний режим та вологість повітря, відтак не можуть використовуватись під офіс, тобто за цільовим призначенням, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ні одне із тверджень, на які покликається апелянт в апеляційній скарзі, не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, будь-яких недоліків стану обєкта оренди не було встановлено та заявлено сторонами на час укладення цього Договору, а також не встановлено та не зазначено сторонами, зокрема, орендарем у Акті прийому передачі державного нерухомого майна згідно договору від 11 березня 2013 року № 27 (а. с. 26), а навпаки, в абзаці четвертому Акту прийому передачі державного нерухомого майна згідно договору від 11 березня 2013 року № 27, сторони вказали, що «Претензій стану та вартості орендованого майна зі сторони Орендаря немає».

Разом з тим, апелянт до суду про визнання вищевказаного договору недійсним, з підстав зазначених в апеляційній скарзі не звертався, такі докази в матеріалах справи відсутні, жодних обстежень нежитлових приміщень щодо їх невідповідності будівельним та/або санітарним нормам, вимогам ДБН В.2.5-28-2006, щодо природного освітлення не представив, до апеляційної скарги не долучив, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи апелянт фактично прийняв майно у користування, що підтверджується актом прийому-передачі державного нерухомого майна згідно договору від 11 березня 2013 року № 27 та здійснював часткову сплату орендної плати відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оспорюваний договір укладено на підставі типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом ФДМУ від 23.08.2000 р. № 1774, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.2000 р. № 931/5152.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про оренду державного та комунального майна, фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається ФДМУ, відповідному орендодавцеві.

Отже, до звернення з заявою про укладення договору оренди, позивач/апелянт не позбавлений був права, а зобовязаний був оглянути обєкт оренди - нежитлові приміщення та ознайомитися з технічними характеристиками приміщень, та, як вбачається з матеріалів справи, не спростовано апелянтом, з власної ініціативи скерував необхідні документи до Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області з метою отримання від нього висновків про умови договору оренди. Після цього сторонами при укладенні договору було враховано усі істотні умови, передбачені Законом України Про оренду державного та комунального майна, зокрема, чітке визначення обєкта оренди, в т.ч. цільове призначення під офіс, дані про склад і вартість майна з урахуванням індексації, термін, на який укладається договір оренди, передбачено порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна, виконання зобовязань, забезпечення виконання зобовязань неустойка (штраф, пеня), порядок здійснення орендодавцем контролю за станом обєкта, відповідальність сторін, страхування орендарем взятого ним в оренду майна тощо.

Договір оренди нерухомого державного майна № 27 від 11.03.2013 р. складено у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними особами орендодавця, орендаря та балансоутримувача, їх підписи посвідчено печатками сторін.

З огляду на вищенаведене, у колегії суддів відсутні підстави вважати зазначений договір недійсним з моменту його вчинення, як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, оскільки твердження апелянта в цій частині є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

В процесі виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором оренди відповідач припустився істотних порушень даного договору, а саме: прострочив і не виконав зобов'язання зі своєчасної сплати орендних платежів.

12.11.2015 р. Рішенням Господарського суду м. Києва було задоволено позовні вимоги РВ Фонду державного майна України по Львівській області та Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта, вирішено: виселити ТОВ "Юридична Консалтингова Служба" з орендованих нежитлових приміщень та повернути (передати) нежитлові приміщення Львівської дирекції УДППЗ "Укрпошта" (балансоутримувачу) по акту приймання-передавання; стягнути з ТОВ "Юридична Консалтингова Служба" на користь УДППЗ "Укрпошта" в особі Львівської дирекції 327465,48 грн. заборгованості зі сплати орендних платежів за період з 01.02.2015 р. по 01.08.2015 року, 15239,58 грн. пені, 32746,55 грн. штрафу та 5631,77 грн. судового збору. Відповідно до рішення суду заборгованість за оренду було повернуто Львівській дирекції через Відділ ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та передано балансоутримувачу вищевказані приміщення згідно Акту прийому передачі від 14.03.2016 р. (а. с. 28).

Отже, нежитлові приміщення загальною площею 983,83 кв. м, які знаходяться в підвалі, на 1-му, 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11, були передані Львівській дирекції УДППЗ Укрпошта 14.03.2016 р. згідно Акту прийому-передачі від 14.03.2016 р.. Оскільки, до моменту передачі Львівській дирекції УДППЗ Укрпошта (згідно Акту приймання-передачі від 14.03.2016 р.) ТзОВ Юридична консалтингова служба виступала Орендарем, тому Центром поштового зв'язку № 3, який є безбалансовим виробничим підрозділом Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта, за користування майном виставлялись відповідачу рахунки за оренду та акти наданих послуг з серпня 2015 року по 31 березня 2016 року на загальну суму 153 612,09 грн. та відшкодування земельного податку, згідно довідки Дрогобицької обласної державної фінансової інспекції від 26.11.2013 року на загальну суму 7 854,78 грн., які відповідачем ігнорувались.

27.09.2016 р. Львівською дирекцією УДППЗ Укрпошта на адресу відповідача надіслано претензію № 18-08-423 на загальну суму 161 466,78 грн. (оренда нежитлового приміщення 153 612,09 грн. та 7 854,78 грн. відшкодування земельного податку). Станом на січень 2017 року відповіді на претензію від ТОВ Юридична консалтингова служба позивачем не отримано та заборгованість не відшкодовано.

Відповідно до пунктів 3.7 та 3.8 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Згідно із пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Як зазначено вище у цій постанові, 04.04.2017 року за вх. № 1564/17 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в розмірі 153 612,09 грн., пеню в розмірі 31 183,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 839,18 грн., штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 15 361,20 грн. та відшкодування земельного податку у розмірі 7854,78 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість позивача з орендної плати у розмірі 153 612,09 грн., згідно заяви про уточнення позовних вимог від 04.04.2017 р., складається із, щомісячних, орендних платежів, які мав сплати відповідач позивачу, згідно умов Договору, у вересні 2015 р. в сумі 20 476,58 грн. + у жовтні 2015 р. в сумі 20 312,77 грн. + у листопаді в сумі 20779,96 грн. + у грудні 2015 р. в сумі 20509,82 грн. + у січні 2016 р. в сумі 20920,02 грн. + у лютому 2016 р. у сумі 20920,02 грн. + у березні 2016 р. в сумі 20920,02 р. + решта суми орендних платежів 8772,80 грн. до дати повернення майна відповідачем позивачу за актом приймання-передачі (а. с. 28) = 153 612,09 грн.

Згідно уточненого розрахунку позивача, сума інфляційних втрат визначається ним за період з дня виникнення боргу по кожному конкретному платежу до 25.01.2017 року (а. с. 172), з урахуванням інфляції і дефляції, що сумарно, в межах уточнених позовних вимог, складає 20839, 18 грн.

Інфляційні нарахування розраховуються за формулою: сума боргу *індекс інфляції % - сума боргу = індекс інфляції.

Індекси інфляції, які були встановлені у період за який нараховуються інфляційні втрати: 102,3%, 98,7%, 102%, 100,7%, 100,9% 99,6%, 101%, 101%, отже від суми боргу 20476,58 грн.*102,3% =24121,41 20476,58 = 3644,83 грн. + від суми боргу 20312,77 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції 98,7% = 23400,31-20312,77=3087,54 грн. + від суми боргу 20776,96 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції 102%=24250,21 грн. 20779,96 грн. = 3470,25 грн. + від суми боргу 20509,82 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 100,7%=23463,23 грн. 20509,82 грн. = 2953,41 грн. + від суми боргу 20920,02 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції 100,9%= 23765,14 грн. 20920,02 грн. = 2845,12 грн. + від суми боргу 20920,02 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції = 23555,94 грн. 20920,02 грн. = 2635,92 грн. + від суми боргу 20920,02 грн., сума боргу з врахуванням індексу інфляції = 23639,62 грн. 20920,02 грн. + 2719,60 грн. + від суми боргу 8772,90 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції = 9913,37 грн. 8772,90 грн. = 1140,47 грн. Перевіривши розрахунок розміру інфляційних нарахувань в межах уточнених позовних вимог від 04.04.2017 р., колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що в цій частині до задоволення підлягає сума 20 839, 18 грн. інфляційних втрат.

Пеня за невиконання грошового зобовязання розраховується за формулою: сума боргу*ставка НБУ/365*кількість днів прострочення.

Нарахування пені за несвоєчасну оплату орендних платежів сторони передбачили у п. 3.7. Договору.

Щодо нарахування пені, то, згідно уточненого розрахунку позивача, розмір пені визначено позивачем за період 180 днів з дня виникнення боргу по кожному конкретному платежу (а. с. 173-174) та розмір пені за кожним платежем окремо розраховано в межах визначених ч. 6 ст. 232 ГК України, яка сумарно складає 31 183,77 грн.

Останнім днем оплати орендної плати згідно умов Договору (п. 3.6.) є 10 число місяця наступного за звітним. Отже початком перебігу строку для нарахування пені є наступний день після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України, тобто 11 число місяця наступного за звітним. Від суми боргу з орендної плати 20476,58 грн. /день оплати орендної плати 10 число місяця наступного за звітним (п. 3.6. Договору), відтак право на нарахування пені виникло у позивача з наступного дня після останнього дня наданого договором для оплати, тобто з 11 числа місяця наступного за звітним, за період з 11.09.2015 р. 24.09.2015 р., за 27 днів прострочення, при ставці НБУ 27%, пеня = 424,12 грн. + від цієї ж суми боргу за 153 дні прострочення (25.09.2015 р. - 09.03.2015 р.), при ставці НБУ 22%, пеня = 4097,55 грн. + 424,12 грн., пеня = 4521,67 грн.)+(від суми боргу 20312,77 грн. станом на 11.10.2015 р. 08.04.2016 р., 180 днів прострочення, при ставці НБУ 22%, пеня = 4407,59 грн.)+( від суми боргу 20779,96 грн., з 11.11.2015 р. по 21.04.2016 р. = 163 дні прострочення, при ставці НБУ 22%, пеня = 4083,12 грн., з 22.04.2016 09.05.2016 р. = 17 днів прострочення, ставка НБУ-19%, сума боргу 20779,96 грн., пеня = 367,78 грн. + 4087,12 грн. = 4450,90 грн.) + 4278,41 грн. пені (за період з 11.12.2015 р. по 21.04.2016 р., з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. та з 27.05.2016 р. по 08.06.2016 р. при ставці НБУ, відповідно, 22%, 19% та 18%, прострочення складає відповідно 133, 35 і 12 днів) + 4196,04 грн. + 3987,98 грн.+3771,91 грн.+1569,27 грн.)= 31183,77 грн.

Пунктом 3.8. Договору сторони, вільно його укладаючи передбачили, що у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Сума боргу за спірний період складає 153612,09 грн., яка не була сплачена відповідачем позивачу, понад три місяці підряд, що підтверджується матеріалами справи, орендодавець вправі згідно з умовами Договору вимагати від відповідача сплати штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, відтак штраф складає 15361,20 грн.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що стягнення пені і штрафу одночасно за одне і те ж порушення не відповідає статті 61 Конституції України, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки можливість одночасного стягнення пені і штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено частиною 2 статті 231 ЦК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені і штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В нашому випадку, сторони вільно укладаючи договір, у п. 3.7 передбачили штрафну санкцію у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, а у п. 3.8. Договору штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України видами штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може встановлюватися різний набір санкцій (постанова ВСУ від 27.04.2012 № 06/5026/1052/2011). За змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання (постанова від 15.05.2012 № 11/446.

За змістом частини 6 ст. 232 ГК України та ст. 253 ЦК України початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування. При цьому частина шоста статті 232 ГК України передбачає порядок та строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України (стаття 256, пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України)(постанова від 27.04.2012 № 13/110-11).

Одночасне нарахування пені та штрафу виходячи з умов договору не суперечить судовій практиці визначеній у постанові ВГСУ від 26.04.2017 р. по справі № 5015/7256/11.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача в частині стягнення штрафу підлягають до задоволення у розмірі 15361 грн. 20 коп.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5.10 Договору оренди нерухомого державного майна № 27 від 11.03.2013 р. передбачено, що Орендар зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, та протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договори про відшкодування на утримання орендованого Майна, плати податку на землю та надання комунальних послуг Орендарю. Дану вимогу також наголошено в листі Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області від 12.03.2013 р. № 11-03-01554. Пунктами 14.1.147. та 14.1.72 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Тому, Львівською дирекцією УДППЗ Укрпошта сплачено земельний податок в сумі 7 854,78 грн. (Копія виписок з банку щодо сплати земельного податку Львівською дирекцією ЦДППЗ Укрпошта в матеріалах справи).

Дрогобицькою об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ у Львівській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Львівської дирекції УДППЗ Укрпошта в частині діяльності Центру поштового зв'язку № 3 за період з 01.04.2012 р. по 31.08.2013 р., результати якої викладено у довідці від 26.11.2013 р. За результатами ревізії встановлено, що за березень-серпень 2013 року позивачем недоотримано кошти на відшкодування витрат частини податку на землю з ТзОВ Юридична консалтингова служба на загальну суму 7 854,78 грн. за період березень-серпень 2013 року.

Згідно п. 9.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно п. 9.3 Договору, спори, які виникають за цим Договором або в звязку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Однак, незважаючи на вимоги суду, учасниками процесу не надано суду доказів укладення між сторонами договорів, зокрема, про відшкодування плати з податку на землю, згідно п. 5.10. Договору оренди нерухомого державного майна № 27 від 11.03.2013р.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене в цій частині, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що немає правових підстав для відшкодування земельного податку в розмірі 7854,78 грн., тому в цій частині вимог місцевий суд правомірно відмовив позивачу у їх задоволенні.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 року у справі № 914/176/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

14.06.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 19.06.2017 р.