ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 5/161/10
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю, ОСОБА_2, за ордером,

від відповідача: не з'явився,

від ОСОБА_3 - ОСОБА_4, за довіреністю,

від ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ОСОБА_6, за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_7

на рішення господарського суду Миколаївської області від 14 жовтня 2010 року

у справі № 5/161/10

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8

до відповідача Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_7

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_8 звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка про визнання договору купівлі-продажу № 01/10 від 15.07.2010р. дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості відповідно до вищевказаного договору.

В обґрунтування позову ОСОБА_8 посилалась на те, що між нею та відповідачем в особі ліквідатора укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняла нерухоме майно та сплатила його вартість. За умовами укладеного договору відповідач зобов'язався здійснити необхідні дії для нотаріального посвідчення, проте, в порушення умов договорів ухилився від їх нотаріального посвідчення, що зумовило позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14 жовтня 2010 року у справі № 5/161/10 позов задоволено у повному обсязі з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, 02.03.2017 року через господарський суд Миколаївської області до Одеського апеляційного господарського суду звернулись фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з апеляційною скаргою на вищевказане рішення, посилаючись на порушення їх прав та законних інтересів.

В клопотанні про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги особи зазначали, що про існування рішення їм стало відомо з листів Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 20.02.2017 року №46 та №47. У зв'язку з викладеним скаржниками було отримано інформаційні довідки від 26.02.2017 року та від 28.02.2017 року, що і стало підставою для звернення до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржники своє право на звернення із апеляційною скаргою, передбачене статтею 91 Господарського процесуального кодексу, обґрунтували тим, що рішенням суду порушені їх права та інтереси, оскільки спірні нежитлові будівлі належать скаржникам на праві власності на підставі майнових сертифікатів.

Апелянти зауважують, що нежитлові будівлі, про які йдеться в резолютивній частині оскаржуваного рішення, насправді були віднесені до пайового фонду КСП ім.Т.Г. Шевченка, правонаступником якого є відповідач, і були в подальшому передані у власність членам КСП ім. Т.Г. Шевченка при їх виході зі складу членів господарства шляхом виділення конкретного майна в натурі.

Відтак, в результаті виходу зі складу членів КСП ім. Т.Г. Шевченко, ОСОБА_3 отримала взамін на належний їй майновий пай частку в розмірі 22/100 ідеальних частин нежитлової будівлі зерноскладу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_5 - частку в розмірі 11/100 ідеальних частин нежитлової будівлі двохрядного корівника, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Скаржники наполягають, що оскаржуване рішення від 14.10.2010 року унеможливлює реалізацію апелянтами своїх прав щодо оформлення спірного майна у власність та подальшого розпорядження ним на свій розсуд.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 р. в порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України ОСОБА_3 та ОСОБА_7 залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

23.05.2017 року до суду надійшло клопотання ФОП ОСОБА_8 про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, у зв'язку з тим, що рішенням виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозернського району Миколаївської області від 14.08.2007 року №41 право власності на спірні об'єкти нерухомості було визнано за ПОВСП ім Т.Г. Шевченка. Отже, ФОП ОСОБА_8 вважає, що відсутній предмет спору, а тому провадження у справі підлягає припиненню.

Судова колегія відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання про припинення, з огляду на наступне.

Дійсно, рішенням Виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 14.08.2007р. за № 41 погоджений перелік об'єктів нерухомості, які підлягають оформленню права власності за ПОВСП ім Т.Г. Шевченка відповідно до вказаних інвентаризаційних описів.

Разом з тим, рішенням сесії Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області (далі - Відповідач) від 27.08.2007р. за № 1, без виклику представників ПОВСП ім Т.Г. Шевченка, скасовано рішення Виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 14.08.2007р. за № 41. Скасування вказаного рішення обґрунтовано метою уникнення соціальної напруги на селі та з метою оформлення громадянами розпайованого майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Судова колегія звертає увагу, що предметом даного спору є визнання дійсним договору купівлі-продажу від 15.07.2010 року, ухвалою суду були долучені треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв'язку з наданими ними документами, що свідчать про наявність їх прав на майно, яке було об'єктом продажу згідно спірного договору купівлі-продажу.

Тому посилання представника ФОП ОСОБА_8 на наявність рішення Виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 14.08.2007р. за № 41, не є підставою для припинення провадження по справі.

Згідно приписів ст.101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи, судова колегія не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін та третіх осіб по справі, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено колегією суддів при апеляційному перегляді, 19.02.2001 р. за результатами зборів членів Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка було прийнято рішення про його реорганізацію у Приватно-орендне виробниче сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка та затверджено перелік майна, яке підлягало розпаюванню (т.2 а.с. 74-89).

Рішенням Виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 31.05.2007р. за № 26 за заявою ліквідатора та на виконання Рішення № 21 від 25.04.2007р. «Про створення комісії для проведення інвентаризації не житлових будівель нерухомого майна на території сільської ради» присвоєно нежитловим об'єктам нерухомого майна в селі Криве Озеро, які знаходяться на балансі Позивача, адреси з подальшим встановленням на цих спорудах номерних знаків.

Рішенням виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 27.09.2007 року №53 «Про внесення змін до рішення №26 виконкому від 31.05.2007 року «Про присвоєння адреси нежитловим об'єктам нерухомого майна», затверджено список об'єктів нерухомого майна, яким присвоєні адреси (т.2 а.с.47, 48).

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» в редакції станом на 03.03.2005 року, об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство.

Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Згідно ч.3 ст.8 вказаного Закону, право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Положеннями ч.2 ст.9 передбачено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Указом Президента України від 03.12.1999р. №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», з метою забезпечення реалізації державної аграрної політики, прискорення реформування та розвитку аграрного сектора економіки на засадах приватної власності, відповідно до частини четвертої статті 13 та керуючись статтею 102 Конституції України постановлено: Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській державним адміністраціям здійснити організаційні заходи щодо забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Указом Президента України від 29.01.2001р. № 62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки", з метою забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки, створення сприятливих умов для розвитку підприємництва і орендних відносин на селі та керуючись статтею 102 Конституції України, постановлено Міністерству аграрної політики України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям розробити до 1 березня 2001 року та здійснити протягом поточного року комплекс організаційних заходів щодо визначення розмірів паїв колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства (далі - паї), а також встановлення осіб, які є їх власниками; запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна; недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі права власності на паї.

Відповідно до витягу з протоколу №7 засідання майнової комісії від 09.05.2001 року ПОВСП ім Т.Г. Шевченка, вирішено виділити ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14 в рахунок майнового паю майно відповідно переліку майна пайового фонду і на основі свідоцтва про право власності на майновий пай - зерносклад.

Згідно акту приймання-передачі від 25.05.2001 року за накладною №14 від 25.05.2001 року члени майнової комісії передали, а ОСОБА_3 прийняла зерносклад.

21.11.2005 року ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії МК-13-07 №493, згідно якого ОСОБА_3В має право на пайовий фонд майна КСП ім.Т.Г. Шевченка в розмірі 4018 грн. т.1. а.с. 152

Рішенням виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 27.09.2007 року №62 «Про оформлення права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - зерносклад по АДРЕСА_1» вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - зерносклад по АДРЕСА_1:

ОСОБА_3 на 22/100 ідеальних частин;

ОСОБА_13 на 59/100 ідеальних частин;

ОСОБА_14 19/100 ідеальних частин,

та запропоновано заявникам звернутися до КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» за проведенням реєстрації права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна згідно з цим рішенням (т.2. а.с.95).

Відповідно до витягу з протоколу №21 засідання майнової комісії від 09.05.2001 року ПОВСП ім Т.Г.Шевченко, вирішено виділити ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_5 корівник двохрядний вартістю 19864,00 грн. в рахунок майнового паю майно відповідно переліку майна пайового фонду і на основі свідоцтва про право власності на майновий пай.

Згідно акту приймання-передачі від травня 2001 року за накладною №37 члени майнової комісії передали, а ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_5 прийняли корівник двохрядний.

21.11.2005 року ОСОБА_5 видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії МК-13-07 №222, згідно якого останній має право на пайовий фонд майна КСП ім.Т.Г. Шевченка в розмірі 2016 грн.

Рішенням виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 24.02.2009 року №9 «Про оформлення права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - двохрядного корівника по АДРЕСА_2» вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - двохрядний корівник по АДРЕСА_2:

ОСОБА_15 на 45/100 ідеальних частин;

ОСОБА_17 на 44/100 ідеальних частин;

ОСОБА_18 11/100 ідеальних частин,

та запропоновано заявникам звернутися до КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» за проведенням реєстрації права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна згідно з цим рішенням (т.2. а.с.118).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.10.2007р. у справі №17/667/07 визнано право власності за Приватно-орендним виробничим сільськогосподарським підприємством ім. Т.Г. Шевченко на об'єкти нерухомості, в т.ч. і на зерносклад по АДРЕСА_1, і на двохрядний корівник по АДРЕСА_2 (т.2 142-145).

Постановою Вищого господарського суд України від 09.04.2008р. вказане рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд. Приймаючи постанову, суд зазначив, що прокурором були представлені суду видані громадянам свідоцтва про право власності на частини об'єктів, на які відповідно до рішення, що оскаржується, визнано право власності за Приватно-орендним виробничим сільськогосподарським підприємством ім. Т.Г. Шевченка.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що всупереч вимогам ст.ст. 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, роз'яснень, що містяться в п. п. 1, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 "Про судове рішення", судом не досліджено обставини щодо прав інших осіб на вказане майно та підстав для визнання за позивачем права власності на об'єкти нерухомості, які вказані в резолютивній частині рішення (т.1а.с.188-189).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.06.2008 р. провадження у справі №17/667/07 за позовом Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім.Т.Г.Шевченко до Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за участю прокуратури Миколаївської області про визнання права власності на об'єкти нерухомості, припинено на підставі п.1 ст.80 ГПК України з посиланням на те, що на момент розгляду справи, майно, що є предметом спору, передано у спільну приватну власність фізичним особам-членам Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г.Шевченка, оскільки рішення господарського суду з даного спору може зачіпати інтереси фізичних осіб, вказаний спір не підвідомчий господарському суду, а підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції .

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 17.11.2009 року по справі №5/310/09 позов Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім.Т.Г. Шевченка до Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» задоволено, визнано за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно згідно переліку, зокрема, і на зерносклад літ. А за адресою АДРЕСА_1, і на корівник літ.А1 за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2009, 17.03.2010 зареєстровано за ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка право власності на відповідні об'єкти нерухомості.

Станом на 06.06.2017 року справа №5/310/09 знаходиться на апеляційному перегляді в Одеському апеляційному господарському суді.

Станом на 14.07.2010 року в провадженні господарського суду Миколаївської області знаходилась справа № 5/323/05 про банкрутство Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка.

Відповідно до протоколу засідання комітету кредиторів ПОВСП ім.Т.Г. Шевченка №35 від 14.07.2010 року, до ліквідатора надійшла пропозиція від підприємця ОСОБА_8 на купівлю наступних об'єктів нерухомого майна:

1. Нежитлова будівля, кузня-плотня, літА1, загальною площею 70,4 м2, за адресою: АДРЕСА_3

2. Нежитлова будівля, кладова, літА1,. загальною площею 33,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4

3. Нежитлова будівля, зерносклад, літА1, загальною площею 454,6 м2, за адресою.-АДРЕСА_5

4. Нежитлова будівля, будівля АЗС, літА1, загальною площею 15,3 м2, за адресою АДРЕСА_6

5. Нежитлова будівля, погріб, літА1, загальною площею 35,6 м2, за адресою: АДРЕСА_7

6. Нежитлова будівля, корівник, літА1, загальною площею 1871,3 м2, за адресою АДРЕСА_8

7. Нежитлова будівля, автогараж, літА1, загальною площею 149,2 м2, за адресою АДРЕСА_9

8. Нежитлова будівля, гараж-майстерня, літА1, загальною площею 257,4 м2 за адресою: АДРЕСА_10

9. Нежитлова будівля, будинок механізатора, літА1, загальною площею 118,9 м2, за адресою АДРЕСА_10-а

10. Нежитлова будівля, дім механізаторів, літА1, загальною площею 221,1 м2, за адресою АДРЕСА_11

11. Нежитлова будівля, майстерня, літА1, загальною площею 302,1 м2, за адресою АДРЕСА_12

12. Нежитлова будівля, заправка, літА1, загальною площею 10,8 м2, за адресою АДРЕСА_13

13. Нежитлова будівля, будівля КПО, літ А1, загальною площею 195,3 м2, за адресою АДРЕСА_14

14. Нежитлова будівля, будинок механізатора, літА1, загальною площею 118,7 м2, за адресою АДРЕСА_15

15. Нежитлова будівля, гараж-майстерня, літА1, загальною площею 448,7 м2, за адресою АДРЕСА_15-а

16. Нежитлова будівля, гараж-навіс, літА1, загальною площею 882,7 м2, за адресою АДРЕСА_15-6

17. Нежитлова будівля, будівля АЗС, літА1, загальною площею 15,3 м2, за адресою АДРЕСА_16

18. Нежитлова будівля, свинарник, літА1, загальною площею 527,1 м2, за адресою АДРЕСА_17

19. Нежитлова будівля, свинарник, літА1, загальною площею 579,7 м2, за адресою АДРЕСА_18

20. Нежитлова будівля, свинарник, літА1, загальною площею 485,3 м2, за адресою АДРЕСА_19

21. Нежитлова будівля, свинарник, літА1, загальною площею 568,1 м2, за адресою АДРЕСА_20

22. Нежитлова будівля, будівля водокачки, літА1, загальною площею 15,8 м2, за адресою АДРЕСА_21

23. Нежитлова будівля, склад ДКУ, літА1, загальною площею 186,6 м2, за адресою АДРЕСА_22

24. Нежитлова будівля, будівля складу, літА1, загальною площею 15,2 м2, за адресою АДРЕСА_23

25. Нежитлова будівля, цегельний завод, літА1, загальною площею 106,9 м2, за адресою АДРЕСА_24

26. Нежитлова будівля, будівля вагової, літА1, загальною площею 135,8 м2, за адресою АДРЕСА_25

27. Нежитлова будівля, червоводня, насіненєвий літА1, загальною площею 421,7 м2, за адресою АДРЕСА_26

28. Нежитлова будівля, склад насіннєвий, літА1, загальною площею 841,1 м2, за адресою АДРЕСА_27

29. Нежитлова будівля, корівник, літА1, загальною площею 900,0 м2, за адресою АДРЕСА_28

30. Нежитлова будівля, корівник з допоміжними спорудами, літА1, загальною площею 1088,5 м2, за адресою АДРЕСА_29

31. Нежитлова будівля, зерносклад, літА1, загальною площею 810 м2, за адресою АДРЕСА_30

32. Нежитлова будівля, будівля кузні-плотні, літА1, загальною площею 365,0 м2, за адресою АДРЕСА_31

Вказаним протоколом вирішено дати дозвіл ліквідатору ПОВСП ім Т.Г. Шевченка ОСОБА_19 на продаж зазначеного нерухомого майна ПП ОСОБА_8.

15.07.2010 року між ФОП ОСОБА_8 та відповідачем в особі ліквідатора укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняла у свою власність об'єкти нерухомого майна згідно переліку, зазначеного в специфікаціях до Договору, які є невід'ємною його частинами. Ціни за кожен об'єкт також зазначалися в специфікаціях. Всього позивачем придбано 32 об'єкти нерухомості по 5 специфікаціях на загальну суму 52 200,00 грн..

На виконання умов Договору, актам приймання - передачі № 01/10 - 05/10 від 15.07.2010 р. відповідач передав позивачеві відповідні об'єкти нерухомості, які є предметом Договору та зазначені в специфікаціях до цього Договору, що підтверджується також накладними № 01/10 - 05/10 від 15.07.2010 р..

Суму за договором 52 200,00 грн. повністю сплачено позивачем готівковими коштами через касу відповідача, що підтверджується квитанціями прибуткових касових ордерів.

Разом з тим, звертаючись до суду ФОП ОСОБА_8 зазначала, що 05.08.2010 p. письмово зверталась до відповідача з проханням про виконання встановленої законом вимоги щодо нотаріального посвідчення Договору, але відповідач 09.08.2010 p., на вищевказаний лист позивача повідомив про те, що він вважає, що всі необхідні дії щодо укладення договору купівлі - продажу від 15.07.2010 р. ним виконані, всі необхідні документи передані позивачеві, а тому він відмовляється посвідчувати Договір нотаріально.

Таким чином, своїми діями відповідач фактично ухилився від нотаріального посвідчення договору, що позбавляє позивача зареєструвати за собою у встановленому порядку право власності на придбані об'єкти нерухомості.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14 жовтня 2010 року у справі № 5/161/10 позов задоволено у повному обсязі, визнано дійсним договір купівлі-продажу від 15.07.2010 р. , між ФОП ОСОБА_8 та ПОВСП ім Т.Г. Шевченка, з підстав його доведеності та обґрунтованості. Визнано право власності за ФОП ОСОБА_8 на 32 об'єкта нерухомості згідно вищезазначеного переліку.

Дослідивши матеріали справи та подані апелянтами документи, що підтверджують фактичні обставини справи, судова колегія доходить наступних висновків.

За змістом частини другої статті 220 ЦК України рішення суду про визнання договору дійсним прирівнюється до нотаріального посвідчення договору, враховуючи, що згідно зазначеної норми у разі прийняття рішення про визнання договору дійсним, наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з частиною 3 статті 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що на момент укладення договору купівлі - продажу від 15.07.2010 р. для чинності даного правочину з купівлі-продажу, в тому числі і спірного майна, а саме зерноскладу та корівнику, необхідними було і нотаріальне посвідчення, і державна реєстрація договору.

Також судова колегія зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надали до суду апеляційної інстанції Свідоцтва про право власності на пай (майнові сертифікати), та акти приймання-передачі, відповідно до яких вказаним особам при виході зі складу членів КСП ім.Т.Г. Шевченка (правонаступником якого являвся відповідач), виділено об'єкти нерухомості, які є також і предметом договору купівлі-продажу, укладеного відповідачем з ФОП ОСОБА_8 - корівник, літА1, загальною площею 900,0 м2, за адресою АДРЕСА_28 та зерносклад, літА1, загальною площею 810 м2, за адресою АДРЕСА_30.

Відповідно до п.51 Постанови КМУ від 25.12.2015, № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для державної реєстрації права власності у зв'язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються:

1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою;

2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

За таких обставин, незважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не оформлено право власності на майно, надане ним на підставі відповідних сертифікатів, судова колегія вважає, що у даному випадку апелянти мають певний правовий інтерес та не позбавлені у майбутньому оформити право власності належним чином на виділене їм майно згідно діючого законодавства.

Отже, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають Свідоцтва про право власності на пай (майнові сертифікати), та акти приймання-передачі спірного майна, укладення договору купівлі -продажу від 15.07.2010р. між ФОП ОСОБА_8 та ПОВСП ім Т.Г. Шевченка порушило правовий інтерес ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 16) встановлює способи захисту інтересів, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий перелік способів захисту інтересів у ЦК України не є вичерпним, оскільки ця стаття вміщує ще й припис про те, що "суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом".

Інтерес може бути як охоронюваним законом, правоохоронюваним, законним, так і незаконним, тобто таким, що не захищається ні законом, ні правом, не повинен задовольнятися чи забезпечуватися ними, оскільки такий інтерес спрямований на ущемлення прав і свобод інших фізичних і юридичних осіб, обмежує захищені Конституцією та законами України інтереси суспільства, держави чи "всіх співвітчизників" або не відповідає Конституції чи законам України, загальновизнаним принципам права. Наголос на "охоронюваності законом" чи законності того чи іншого інтересу законодавець робить не завжди, зважаючи на те, що згадувані у законах інтереси не суперечать Конституції України або випливають з її змісту. Таке акцентування, про що, у першу чергу, свідчать Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, застосовується лише у разі, коли не виключена можливість шляхом зловживання інтересами, прагненнями, використовуючи ті чи інші юридичні норми, забезпечити реалізацію незаконних інтересів. Саме на запобігання таким можливостям, заінтересована особа має право звертатись до суду за захистом не будь-якого, а виключно охоронюваного законом інтересу, законного інтересу.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" Конституційний Суд України в своєму рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004) тлумачить як правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Оцінюючи твердження третіх осіб в цій частині, суд враховує тлумачення поняття "законні очікування", яке міститься у практиці Європейського суду з прав людини, Верховного Суду України.

Зокрема, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства".

Такої позиції дотримується Верховний Суд України (постанова ВСУ від 10.02.2016 № 6-2124цс15), висновки якого, в силу статті 111-28 ГПК України, є обов'язковими.

Згідно постанови ЄСПЛ від 26.04.1979 (у справі "Санді Таймс" (Sunday Times) проти Сполученого Королівства (" 1)" (п.49): "закон у будь-якому випадку повинен відповідати встановленому Конвенцією стандарту, який вимагає, щоб законодавчі норми були сформульовані з відповідною чіткістю і дозволяли особі спрогнозувати, за допомогою в т.ч. юристів, з якими наслідками можуть бути пов'язані ті чи інші його дії".

У справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", Європейський суд з прав людини визначив, що ст.1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, "законні очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань".

При цьому, в своєму рішенні у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

З урахуванням викладеного, судова колегія, оцінивши докази в їх сукупності, дійшла висновку про невідповідність договору купівлі-продажу нерухомого майна вимогам діючого законодавства, так як укладенням спірного договору купівлі-продажу порушено правовий інтерес ОСОБА_3 та ОСОБА_7, також продавець порушив порядок оформлення договору купівлі-продажу щодо нотаріального оформлення та державної реєстрації, що є підставою для відмови в позові про визнання його дійсним та, відповідно, для відмови у позові про визнання права власності на підставі зазначених правочинів.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 14 жовтня 2010 року у справі № 5/161/10 скасувати.

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 до відповідача Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 12.06.2017р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя В.А. Лисенко