ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017р. Справа № 914/794/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке Розвиткове Товариство, м. Львів

до відповідача-1: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Сінеф, м. Київ

про скасування рішення про державну реєстрацію та зобовязання вчинити дії

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Зусько І.С.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: ОСОБА_1 директор.

В судовому засіданні проводилася технічна фіксація судового процесу.

Зміст ст. 22 ГПК України представнику відповідача-2 розяснено.

Розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке Розвиткове Товариство до відповідача-1: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю Сінеф про скасування рішення про державну реєстрацію та зобовязання вчинити дії.

Ухвалою суду від 25.04.2017 було порушено провадження у справі, розгляд призначено на 15.05.2017.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судові засідання 31.05.2017, 14.06.2017 не зявився, про причини неявки не повідомив.

Представник відповідача-1 в судові засідання не зявився, про причини неявки уповноваженого представника в судові засідання не повідомив.

Представник відповідача-2 в судових засіданнях щодо позову заперечував з підстав наведених у відзиві, письмових та усних поясненнях. Крім того, подав клопотання про призначення судової технічної експертизи інформації.

Позивачем до позовної заяви було долучено заяву про забезпечення позову, з подальшим уточненням, в якій він просив заборонити Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, товариству з обмеженою відповідальністю «Сінеф» та іншим особам вчиняти будь-які дії (реєстраційні дії: укладення господарських і цивільно-правових правочинів; відчуження: купівля-продаж, міна, дарування, передача в розпорядження іншим особам тощо, які призводять або можуть призвести до зміни власника, передача в оренду, заставу, іпотеку, безоплатне користування, тощо) щодо нежитлових приміщень загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1, які на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.2017, індексний номер: 34346784, належать на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «Сінеф».

Заяву позивач обгрунтовує тим, що йому стало відомо із засобів масової інформації (веб-сайт https://www.real-estate.lviv.ua/875863-commercialproperty-sale-Lviv-Lichakivskiy-Vinnichenka-V-vul.html) про оголошення про продаж спірної нерухомості - нежитлових приміщень загальною площею 250,6 кв.м., які розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1. Позивач вважає, що відповідач-2 може відчужити спірну нерухомість третім особам та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

У запереченні на заяву про забезпечення позову відповідач-2 повідомив що позивач самостійно здійснював спроби продажу спірного майна як мінімум починаючи з березня 2016 року та по 11.04.2017 року незважаючи на наявність судового спору та іпотечного обтяження. У звязку з цим подав клопотання про призначення судово-технічної експертизи інформації, з метою встановлення авторства інформації про продаж спірного майна (веб-сайт https://www.real-estate.lviv.ua/875863-commercialproperty-sale-Lviv-Lichakivskiy-Vinnichenka-V-vul.html), оскільки вважає вказану інформацію фальшивим доказом, або шахрайськими діями невстановлених осіб щодо належного йому майна.

Розглянувши заяву про забезпечення позову із заслуховуванням пояснень та заперечень представника відповідача-2, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на таке.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на вищевикладене, припущення позивача щодо можливості відчуження майна, що обґрунтовуються доказами, про сумнівність яких повідомлено відповідачем-2, не може бути розцінене судом як достатня правова підстава для застосування превентивного заходу у вигляді забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо спірного майна.

Суд, розглянувши клопотання відповідача-2 про призначення судово-технічної експертизи інформації, не вбачає підстав для його задоволення з огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, що обґрунтовувалася вказаною інформацією.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Галицьке Розвиткове Товариство (надалі позивач, ТОВ «ГРТ») звернулося в господарський суд з позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (надалі відповідач - 1, державний реєстратор) та товариства з обмеженою відповідальністю Сінеф (надалі відповідач - 2, ТОВ «Сінеф») про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34346784 від 20.03.2017, яким зареєстровано право приватної власності на нежитлові приміщення загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Сінеф» та зобов'язання Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради вчинити дії щодо приведення у відповідність інформації про державну реєстрацію права власності об'єктів нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1 відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачу належали на праві приватної власності нежитлові приміщення загальною площею 250,6 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка В., 1 (надалі нежитлові приміщення).

27.06.2013 між публічним акціонерним товариством «Банк «Форум» та позивачем був укладений іпотечний договір № 1-0256/13/24-ІР. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав в іпотеку нежитлові приміщення - нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Винниченка В., 1, з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання перед банком позичальниками за кредитними договорами від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER/1 та від 01.06.2013 №1-0045/13/24-KL.

Як стверджує позивач, 04.04.2017 під час судового розгляду апеляційної скарги ТОВ «ГРТ» на рішення Господарського суду Львівської області від 12.11.2015 у справі № 914/1989/14 про звернення стягнення на предмет іпотеки, представником ТОВ «Сінеф» було надано для долучення до матеріалів вказаної справи Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017, індексний номер 82872410. Згідно вказаного витягу, право власності на нежитлові приміщення зареєстровано за ТОВ «Сінеф» 17.03.2017 о 16:53:00 державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл., відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень з індексним номером 34346784 на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1-0256-13-24-ІР, укладеного 27.06.2013 та повідомлення про усунення порушення, серія та номер: 185/2400, виданого ПАТ «Банк Форум» 07.02.2014.

Позивач вважає що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 34346784 є безпідставним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства з огляду на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, на нерухоме майно було накладено два обтяження, які зареєстровані у встановленому порядку, а також, при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем-1 не перевірено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязують можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Крім того, позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, допущено притягнення позивача до подвійної відповідальності за порушення одного й того ж кредитного зобовязання.

Відповідач-1 подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що в силу положень ст. 12 ГПК України, даний спір не підсудний господарським судам, а отже, провадження у справі слід припинити на підставі ст. 80 ГПК України.

Відповідач-2 щодо позову заперечує з тих підстав, що за результатами судового розгляду справи № 914/1989/14, позивача вже було позбавлено права власності на предмет іпотеки - нежитлові приміщення; право власності на нежитлові приміщення відповідачем 2 набуто на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР та інших необхідних документів, що були надані реєстратору при проведенні реєстрації права власності на нежитлові приміщення за відповідачем 2. Інформація про наявність обтяжень, на які посилається позивач, стосувалася самого позивача, а не спірного обєкта нерухомого майна, та не могла бути перешкодою для реєстрації нежитлових приміщень за іпотекодержателем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача - 2, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із такого.

Згідно з приписами ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.09.2016 № 848 Про затвердження Положення про управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та його структури (надалі Положення), визначено, що Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (надалі управління) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, утвореним відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні. До компетенції управління у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно належать зокрема такі повноваження:

- проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до норм законодавства.

- ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та надання відомостей з нього відповідно до законодавства (п.п. 4.2. Положення).

Крім цього, відповідно до п. 3 ухвали Львівської міської ради від 04.02.2016 № 135 Про здійснення повноважень субєктів державної реєстрації та субєктів державної реєстрації прав у відповідній адміністративнотериторіальній одиниці виконавчими органами Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради є уповноваженим органом на здійснення повноважень субєктів державної реєстрації та субєктів державної реєстрації прав у відповідній адміністративнотериторіальній одиниці.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (№ 21-41а16) у справі за позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, в якій зазначено, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у адміністративній справі було закрито.

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-551а14, Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа № 21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа № 21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа № 21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14).

Зі змісту наведених норм вбачається, що на даний час повноваження стосовно прийняття рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно належать Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, а отже воно є належним відповідачем у справі, а заявлений спір підсудний Господарському суду Львівської області, тому заперечення відповідача 1 щодо непідвідомчості спору господарському суду не можуть вважатися обгрунтованими.

Судом встановлено, що 27.06.2013 між публічним акціонерним товариством «Банк «Форум» та позивачем був укладений іпотечний договір № 1-0256/13/24-ІР. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Винниченка В., 1, з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання перед банком позичальниками за кредитними договорами від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER/1 та від 01.06.2013 №1-0045/13/24-KL.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом, у провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/1989/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до товариства з обмеженою відповідальністю "Галицьке Розвиткове Товариство" про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР. Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.11.2015 у справі № 914/1989/14, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017, позов задоволено повністю, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1-0256/13/24-ІР, а саме на нежитлові приміщення, загальною площею 250, 6 кв. м., що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Винниченка В., буд. 1, що належать товариству з обмеженою відповідальністю "Галицьке Розвиткове Товариство" на праві власності на підставі договору про поділ нерухомого майна від 14.02.2012, на користь публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 01.06.2013 № 1-0045/13/24-КL та від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER в розмірі 26 059 051, 84 грн.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 у справі № 914/1989/14 замінено позивача - публічне акціонерне товариство "Банк Форум" на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Сінеф".

У провадженні Господарського суду м. Києва також перебувала справа № 914/2709/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Галицьке Розвиткове Товариство» до приватного підприємства «Гєлан», товариства з обмеженою відповідальністю «Сінеф» та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 січня 2017 року у справі № 914/2709/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 березня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Галицьке Розвиткове Товариство" відмовлено повністю.

В процесі розгляду господарської справи № 914/2709/16 судами встановлено, що 15 червня 2016 року між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "ФК "Авістар" укладено договір відступлення права вимоги № 0015/16-ВБ, за яким Банк відступив ТОВ "ФК "Авістар" право вимоги до ТОВ "Стек-Комп'ютер" (боржник), що належало Банку на підставі кредитних договорів, а ТОВ "ФК "Авістар" зобов'язалося прийняти зазначене право вимоги та перерахувати Банку кошти у сумі ціни відступлення. Пунктом 1.4 вказаного договору сторони домовилися з метою захисту інтересів нового кредитора укласти відповідні договори про відступлення прав вимоги за договорами забезпечення, в тому числі, і за іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР.

15 червня 2016 року у зв'язку з укладенням між ТОВ "ФК "Авістар", як первісним іпотекодержателем та ТОВ "Сінеф", як новим іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги № 30052016/1, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитними договорами від 01.06/2013 № 1-0045/13/24-КL та від 01.06.2013 № 1-0019/13/24-OVER, між вказаними особами укладено договір відступлення прав за іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 326, відповідно до умов якого новий іпотекодержатель набув право замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, задоволення своїх вимог, які випливають з кредитних договорів, за рахунок майна, переданого позивачем в іпотеку за Іпотечним договором від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР.

Таким чином, зазначеними судовими рішеннями встановлено, що відповідач 2 належним чином набув повноважень іпотекодержателя згідно з умовами іпотечного договору від 27.06.2013 № 1-0256/13/24-ІР.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 зазначеної статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Дана норма закону кореспондується з умовами іпотечного договору, зокрема, з п. 2.2. ст. 2, яким передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язань за основним договором та /або іпотекодавцем - обов'язків за цим договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Розділом 6 іпотечного договору № 1-0256/13/24-ІР встановлено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, сторони цього договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 6.1. договору).

Згідно з підпунктом 6.3.1. вказаного іпотечного договору, сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за основним договором в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», при цьому правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем вважатиметься цей договір, як такий що містить вищезазначене застереження.

Реалізація цієї умови іпотечного договору спричиняє набуття вказаним договором характеру правовстановлюючого по відношенню до майна, яке є предметом іпотеки. Застереження є самостійним елементом, який є рівним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який в свою чергу є також правовстановлюючим документом.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2017 державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Сінеф».

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (із відповідними змінами та доповненнями) (надалі - Закон).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону).

Відповідно до статті 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Стаття 27 Закону визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачається із відзиву відповідача- 2, долученого до матеріалів справи, для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідачем-2 були надані такі документи:

1. Оригінал іпотечного договору від 27 червня 2013 року № 1-0256/13/24-ІР із відповідним застереженням.

2. Копія договору № 323 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 1-0256/13/24-1Р між ПАТ «Банк Форум» та ФК «Авістар».

3. Оригінал договору № 326 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 1-0256/13/24-1Р між ФК «Авістар» та ТОВ «Сінеф».

4. Копія повідомлення-вимоги про усунення порушень у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», яка була надіслана кредитором (ПАТ «Банк Форум») боржнику 1 за іпотечним договором (ТОВ «Стек Комп'ютер»)

5. Копія повідомлення Укрпошти про вручення вказаної повідомлення-вимоги ТОВ «Стек Комп'ютер» з датою та підписом отримувача.

6. Копія повідомлення-вимоги про усунення порушень № 185/2400 яка була надіслана кредитором (ПАТ «Банк Форум») іпотекодавцю (ТОВ «Галицьке Розвиткове Товариство»).

7. Копія повідомлення Укрпошти про вручення вказаної повідомлення-вимоги ТОВ «Галицьке розвиткове товариство» з зазначенням дати та підписом отримувача.

8. Оригінал опису поштового відправлення, яким була надіслана вказана повідомлення-вимога.

9. Чеки про сплату поштових послуг.

10. Довідка ПАТ «Банк Форум» №9000/13 щодо відсутності заборгованості у ПП «Гелан» (боржник 2 за іпотечним договором) за кредитним договором.

При розгляді справи № 914/1989/14 господарськими судами встановлено, що 07 лютого 2014 року за вих. № 185/2400 на адресу ТОВ Галицьке Розвиткове Товариство було направлено повідомлення про усунення порушення, з урахуванням приписів ст. 35 Закону України Про іпотеку. Даним повідомленням ТОВ Галицьке Розвиткове Товариство повідомлялося про порушення зобов'язань за кредитними договорами з одночасним попередженням про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки. Проте, протягом встановленого тридцятиденного строку, вимога про усунення порушень ТОВ Галицьке Розвиткове Товариство не була задоволена. Таким чином, твердження позивача про відсутність повідомлення-вимоги та неотримання її позивачем не можуть братися судом до уваги.

Згідно з абз. 5 п. 61 Порядку, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Щодо посилання позивача про наявність на час проведення реєстрації за відповідачем-2 нежитлових приміщень обтяжень, то вказані обтяження (№ 14005619 та № 15232432) стосувалися субєкта обтяження, тобто позивача, а не обєкта обтяження - спірного нерухомого майна.

Таким чином, суд вважає, що державним реєстратором вчинення дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем-2 проведене в порядку визначеному законодавством.

Твердження позивача про наявність подвійної відповідальності за порушення одного і того ж кредитного зобовязання також не можуть братися судом до уваги, оскільки, право власності за відповідачем - 2 було зареєстровано 17.03.2017, тобто раніше дати набрання чинності рішенням суду у справі № 914/1989/14 (04.04.2017). В свою чергу, реєстрація нежитлових приміщень за відповідачем - 2 (стягувачем згідно з судовими рішеннями у справі № 914/1989/14) не суперечить вказаним рішенням.

За таких обставин суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, у задоволенні яких слід відмовити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.06.2017.

Суддя Манюк П.Т.