ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2017р. Справа № 914/890/17
Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.,
за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів
до відповідача: Квартирно-екплуатаційного відділу м.Львова, м .Львів
про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 25 059,32 грн.

За участю представників сторін:
від позивача: Куновська У.Я.-представник за довіреністю №11-001/2 від 03.01.2017 року
від відповідача: Куцак В.Л.-представник, довіреність від 05.01.2017 року №49

Представникам сторін роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Квартирно-екплуатаційного відділу м.Львова про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 25 059,32 грн.
Ухвалою суду від 11.05.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.05.2017 року. В судовому засіданні 23.05.2017 року розгляд справи відкладався на 13.06.2017, у зв`язку з неявкою представника позивача. Рух справи відображено в ухвалах суду.
Представник позивача вимоги ухвали про порушення провадження у справі, про відкладення розгляду справи виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив,просить суд позов задоволити повністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору про постачання електричної енергії позивачем поставлено відповідачу як споживачу електроенергію. Однак, відповідач належним чином не виконав умови договору щодо своєчасності оплати боргу за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 25 059,32 грн.
Представник відповідача вимоги ухвали про порушення провадження у справі, про відкладення виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, подав відзив на позов, в якому визнає позовні вимоги, просить суд зменшити розмір неустойки.
Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, затвердженого Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, протокол №13 від 14.04.2016 року, Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (даліТовариство) перейменоване з Відкритого акціонерного товариства Львівобленерго відповідно до вимог Закону України Про акціонерні товариства, є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії Львівобленерго, заснованої відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 17 серпня 1995 року №156 шляхом перетворення Виробничого енергетичного обєднання Львівенерго у Державну акціонерну енергопостачальну компанію Львівобленерго, згідно з Указом Президента України від 4 квітня 1995 року №282/95 Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України.
16.10.2006р. між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго (правонаступником якого є ПАТ Львівобленерго) (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90519 (надалі - договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 Однолінійна схема.
Відповідно до п.2.2.2. договору постачальник зобов`язувався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантійного рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком №11 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності зазначеної в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.
Згідно п.2.3.3 договору споживач зобов`язувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.
Відповідно до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
16.10.2006 року між постачальником та споживачем було укладено додаток №2 Порядок розрахунків до договору №90519.
Відповідно до п.2 додатку №2 до договору розрахунковим періодом вважається період з 21 числа попереднього місяця до 20 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.
Відповідно до п.4 додатку №2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.
Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.
Відповідно до абз.2 п.6 додатку №2 до договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.
Разом з тим, 24.12.2015 року між ПАТ «Львівобленерго» (Постачальник електричної енергії), Військовою частиною НОМЕР_2 (Первісний споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Львова (Новий споживач) укладено Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії « 90519 від 16.10.2006 року про заміну сторонни у зобов`язанні та переведення боргу. Пунктом 1 зазначеної Додаткової угоди передбачено замінити Сторону у Договорі про постачання електричної енергії №90519 від 16.10.2006 року Військова частина НОМЕР_1 (первісний споживач) на Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова (новий споживач) та передати новому споживачу усі права та обов`язки первісного споживача за договором про постачання електричної енергії від 16.10.2006 року. Відповідно до п.5 Додаткової угоди, ця додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє до закінчення терміну дії договору про постачання електричної енергії №90519.
Позивач, на підставі п.4.2.1. договору, нарахував відповідачу пеню, загальна сума якої згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 15 010,79 грн. (14 730,34 грн. пеня за порушення термінів сплати за активну електроенергію та 208,45 грн. пеня за порушення термінів сплати за реактивну електроенергію).
Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати, які згідно поданого розрахунку позовних вимог становлять:
- 1425,20 грн. три проценти річних, з яких: 1 412,08 грн. 3% річних за активну електроенергію та 13,12 грн. - 3% річних за реактивну електроенергію);
- 8 623,33 грн. інфляційні втрати, з яких: 8 570,66 грн. інфляційні втрати за активну електроенергію та 52,67 грн. - інфляційні втрати за реактивну електроенергію).
Отже, позивач просить стягнути 25 059,32 грн. заборгованості, з яких: 15 010,79 грн. пені, 1 425,20 грн. три проценти річних та 8 623,33 грн. інфляційних нарахувань.
Відповідач в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнає, стверджує, що сума основного боргу за спожиту електроенергію сплачена та просить суд зменшити розмір неустойки на 90%.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ст.26 Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією (далі ПКЕЕ), затверджених Національною комісією регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005р. №910 із змінами та доповненнями) постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, який укладається між споживачем та постачальником електричної енергії.
Згідно ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Згідно із п. 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.
Відповідно до вимог ст.27 Закону України Про електроенергетику, правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушенням в електроенергетиці є порушення правил користування електричною енергією.
Судом встановлено, що 16.10.2006р. між позивачем і відповідачем укладено договір №90519 про постачання електричної енергії.
Відповідно до п.2.1 договору під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.
Відповідно до п.1.2. ПКЕЕ, засоби обліку - засоби вимірювальної техніки, у тому числі лічильники, трансформатори струму та напруги, кола обліку, які використовуються для визначення обсягу електричної енергії та величини споживання електричної потужності.
Як встановлено судом, позивач виставив відповідачу рахунки за спожиту активну електроенергію та реактивну електроенергію, які на момент звернення з позовом відповідачем оплачені повністю, проте з порушенням умов договору щодо строків оплати.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.4 додатку №2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.
Згідно абз.2 п.7 додатку №2 до договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.
Згідно ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором.
Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов`язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов`язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати на загальну суму 8 623,33грн.
Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано три проценти річних на загальну суму 1 425,20 грн.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.
Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У відповідності до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
Як вбачається із розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню на загальну суму 15 010,79 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення нарахування пені на 90% судзазначає наступне.
Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд має право приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.
Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.
Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.
Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011, № 18 роз`яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При оцінці обставин в обґрунтування підстав для зменшення неустойки на 60 % суд бере до уваги факт повного виконання основного зобов`язання відповідачем, а також незначний, у переважній більшості, термін несвоєчасної оплати, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як бюджетної організації, обставини щодо наявності значної дебіторської і кредиторської заборгованості, обставини щодо пріорітетності безперебійного забезпечення електричною енергією тих військових частин, які несуть бойове чергування, та першочерговим фінансуванням даних об`єктів, зважаючи на важке матеріальне становище у міністерстві оборони Українита необхідність значного фінансування Збройних сил України під час проведення антитерорестичної операції, а також з врахуванням інтересів позивача як об`єкта, що має стратегічне значення для економіки держави, а також те, що заявлена до стягнення неустойка перевищує наслідки порушення відповідачем грошового зобов`язання. Крім того, інфляційні процеси, які мали місце за час невиконання відповідачем свого зобов`язання, компенсуються позивачу стягненням з відповідача заявлених інфляційних втрат та 3 % річних.
Суд вважає обґрунтованим зменшення пені на 60%, оскільки стягнення зменшеного розміру штрафних санкцій є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому та є співрозмірним в контексті інтересів позивача та відповідача.
Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 60% пені, а саме 9 006,47 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку підставності позовних, які підлягають задоволенню частково.
Отже, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заборгованості (ціна позову) 19 055,00 грн.
В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.
Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об`єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до КЕВ м.Львова про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 25 059,32 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.
Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.
Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №8195 від 20.04.2017 року на суму 1 600,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно до задоволеної суми позову, однак з врахуванням того, що при зменшенні пені сума судового збору за неї стягується у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.26, 27 Закону України Про електроенергетику, ст.ст.11, 525, 526, 530, 549, 610 -612, 625, 627-629 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230-232, 275 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задоволити частково.
2. Стягнути з Квартирно-екплуатаційного відділу м.Львова (79007, м.Львів, вул. Батуринська,2, ідентифікаційний код - 07638027) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м.Львів, Сихівський район, вул.Козельницька, 3; ) - 19 055,00 грн. заборгованості, з яких: 9 006,47 грн. пені, 1 425,20 грн. три проценти річних, 8 623,33 грн. інфляційних нарахувань та 1 600,00 грн. судового збору.
3. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 16.06.2017 р.

Суддя Горецька З. В.