ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Справа № 915/382/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 - дов. №09-01/26 від 26.04.2017

представник відповідача в судове засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", 54020, м.Миколаїв, Каботажний спуск, 18

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про: стягнення 20 224,69 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами (заява про зменшення позовних вимог від 15.06.2017) про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 20 024,88 грн. з якої: 10 610,05 грн. - основної заборгованості, 3 255,55 грн. - інфляційних втрат, 812,81 грн. - 3% річних, 5 346,47 грн. - пені.

Відповідач в судове засідання 15.06.2017 не з'явився, причини неявки не повідомив, відзив по суті позовної заяви до суду не надав. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2017 відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи. Вказана ухвала була направлена відповідачеві та повернулась до суду з зазначенням причин невручення.

Відповідно до приписів абз.3 п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2017 направлена на адресу відповідача яка зазначена в позовній заяві та в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, який був зроблений судом, то суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Згідно ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне:

01 жовтня 2004 року між Відкритим акціонерним товариством "Миколаївська теплоелектроцентраль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" (далі - енергопостачальна організація) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - споживач) було укладено договір № 2639 про постачання теплової енергії в гарячій воді (Далі - Договір), за умовами вказаного Договору енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору теплова енергія постачається відповідачеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього Договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

У відповідності до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п. 6.3 Договору).

Пунктом 9.4 сторони погодили, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позивач, на виконання зобов'язань за Договором поставив відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в опалювальний період з 2015 року по 2017 рік на загальну суму 10 610,05 грн., що підтверджується:

- нарядом на підключення від 24.10.2015 (а.с. 80);

- нарядом на підключення від 22.10.2016 (а.с.81),

актами прийому - передачі теплової енергії у гарячій воді (а.с. 61-69), рахунками на оплату за теплову енергію (а.с. 49 - 60), реєстрами про вручення рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії. (а.с. 70 - 77). Акти прийому - передачі теплової енергії за спірний період, які були направлені на адресу відповідача, споживач з підписом не повернув та не оскаржив.

З метою отримання грошових коштів за поставлену теплову енергію, позивач направив на адресу відповідача претензію № 467-Ю від 06.04.2017 з вимогою погасити заборгованість. Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість за поставлену теплову енергію не погасив.

Позивач зазначає, що відповідач вимоги Договору не виконав, оплату за поставлену теплову енергію у строк встановлений Договором не здійснив, що і зумовило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10 610,05 грн. за поставлену теплову енергію в опалювальний період з 2015 року по 2017 рік є обґрунтованими відповідно до вимог Закону та Договору та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.4.2 Договору сторони передбачили, що відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 1,0% належної до сплати суми за кожний день прострочення, на підставі положення Закону України від 20.05.1999 року № 686-XIV.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач неналежним чином виконував умови Договору, а саме не сплачував рахунки по оплаті за отриману теплову енергію. Згідно наданого до суду розрахунку та заяви про зменшення позовних вимог, за період з 12.10.2016 по 11.04.2017 на підставі п. 7.4.2 Договору та у відповідності до Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", та з дотриманням ч.6 ст. 232 ГК України, позивачем нарахована пеня в розмірі 5 346,47 грн.

Нарахування неустойки повинно відповідати передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. За приписами статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Керуючись вказаними нормами права, господарський суд, здійснив оцінку співвідношення сум основного боргу та штрафних санкцій на предмет їх розумності, співрозмірності, адекватності та враховуючи інтереси обох сторін, вважає необхідним реалізувати право суду на зменшення розміру пені, передбачене вищенаведеними нормами права, та зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідача у позовній заяві суми пені (5 346,47 грн.) на 50% - до 2 673,24 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.11.2014 у справі № 915/1699/14 з відповідача було стягнуто 4 474,57 грн. боргу за теплову енергію, 629,38 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року включно, 113,65 грн. 3% річних за період з 12.10.2013 по 13.10.2014, 2237,30 грн. пені та 1827,00 грн. судового збору. Рішенням господарського суду Миколаївської області від 30.06.2015 у справі №915/950/15 з відповідача було стягнуто 7 641,46 грн. боргу за теплову енергію поставлену в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, 3 653,61 грн. інфляційних втрат нарахованих з листопада 2014 року по квітень 2015 року, 149,19 грн. - 3% річних нарахованих з 14 жовтня 2014 року по 13 травня 2015 року, 3 820,73 грн. - пені та 1827,00 грн. судового збору.

Станом на 11.04.2017 відповідач суму боргу за теплому енергію в розмірі 12 116,03 грн. (4 474,57 грн. + 7641,46 грн.), що підтверджена рішеннями суду не сплатив. Позивач на суму боргу 7 641,46 грн., суму боргу за теплову енергію в розмірі 4 474,57 грн., яка підтверджена рішеннями Господарського суду Миколаївської області від 27.11.2014 та від 30.06.2015 та на суму боргу 10 610,05грн. згідно наданого до суду розрахунку (а.с.10 - 14) нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.09.2015 по 11.04.2017 в розмірі 812,81 грн., розмір якої є обґрунтований відповідно до вимог Договору та підлягає задоволенню та інфляційні втрати за період з листопада 2015 року по березень 2017 року в розмірі 3 255,55 грн.,

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевірений розрахунок інфляційних втрат та визначено що розмір інфляційних за період з листопада 2015 року по березень 2017 року становить 3 365,59 грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягають інфляційні у розмірі 3 255,55 грн. які заявлені позивачем в позовній заяві.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі провів оплату за поставлену теплову енергію, відповідач, у порушення приписів ст. 33 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 75, 82, 82-1, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити .

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (54000, АДРЕСА_1, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, 18, р/р 11 в МОУ ПАТ «Державний Ощадний Банк України», МФО 326461, р/р 9952 в ПАТ «АБ Укргазбанк», МФО 320478, , ) 10 610,05 грн. основного боргу, 812,81 грн. - 3% річних, 2 673,24 грн. - пені, 3 255,55 грн. - інфляційних та 1600,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 16.06.2017

Суддя Н.О. Семенчук