ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.06.2017 Справа № 920/342/17

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Київ)

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» (с. Шалигине, Глухівський район, Сумська область)

про стягнення 3412500 грн. та зобов'язання вчинити дії.

Суддя О.Ю. Резніченко

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Войєйко В.Л., Остапчук М.Г.

За участю секретаря судового засідання - Сидорук А.І.

Суть спору: Позивач просить суд зобов'язати відповідача передати у власність позивача зерно кукурудзи у кількості 3000 тон на виконання умов договору купівлі-продажу кукурудзи від 02.02.2016, а також стягнути з відповідача 3412500 грн. штрафу за неналежне виконання вищезазначеного договору.

Відповідач подав заяву про відвід судді, оскільки, на думку відповідача, відмова суддею Резніченко О.Ю. у всіх клопотаннях, які надані представником відповідача, не дозволяє відповідачу скористатися всіми правами, які передбачені принципом рівності сторін.

Представники відповідача усно зазначили, що наполягають на задоволенні заяви про відвід.

Предстаник позивача усно зазначив, що проти заяви про відвід заперечує, оскільки вона є необгрунтованою.

Відповідно до ст. 20 ГПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2 1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ч.5 ст. 20 ГПК України питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухвала.

Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Олександр Волков проти України, № 21722/11, від 09.01.2013 встановлено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності.

Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем в обґрунтування заяви про відвід судді з передбачених ст. 20 ГПК України, викладено лише суб'єктивну думку відповідача щодо упередженості судді.

В той же час, з метою усунення будь-яких можливих сумнівів сторін у даній справі щодо об'єктивності та неупередженості складу суду, суд приходить до висновку про задоволення клопотання відповідача про відвід суду, а також про необхідність передачі матеріалів справи № 920/342/17 на автоматичний розподіл для визначення складу суду відповідно до ст. 21 ГПК України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 21, 19, 20, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ТОВ «Шалигинське» від 21.06.2017 про відвід судді - задовольнити.

2. Матеріали справи № 920/342/17 передати на автоматичний розподіл для визначення складу суду відповідно до ст. 21 ГПК України.

Суддя О.Ю. Резніченко