ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Справа № 917/1453/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Катеринчук Л.Й., Поліщука В.Ю.
розглянувши касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Бетон СМ" арбітражного керуючого Пічугіна І.В.
на рішення та на постанову господарського суду Полтавської області від 06.12.2016 Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017
у справі№ 917/1453/16 господарського суду Полтавської області
за позовом до за участю третьої особиТовариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Бетон СМ" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергобуд Еліт" Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради
провитребування майна з чужого незаконного володіння

в судовому засіданні взяли участь представники :

ліквідатор ТОВ "Полтава-Бетон СМ" Пічугін І.В.
ТОВ "Енергобуд Еліт"Немченко В.М.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтава-Бетон СМ" подано до господарського суду позовну заяву, в якій просило припинити права власності ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ" на 19/50 часток об'єкту нерухомості (завод по виробництву бетону); витребувати (вилучити) у ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ" 19/50 часток об'єкту нерухомості (завод по виробництву бетону) та повернути вилучене майно ТОВ "Полтава-Бетон СМ"; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію та скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ" на 19/50 часток об'єкту нерухомості (завод по виробництву бетону); визнати право власності ТОВ "Полтава-Бетон СМ" на 19/50 часток об'єкту нерухомості (завод по виробництву бетону), що належали ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ".

В обґрунтування позовної заяви позивач, посилаючись на ст.387 ЦК України зазначив про те, що право власності на 19/25 частин нерухомого майна виробничої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу, що підтверджується судовими рішеннями, і підлягає включенню до ліквідаційної маси банкрута - ТОВ "Полтава-Бетон СМ". Однак, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, право власності на 19/25 частин нерухомого майна виробничої будівлі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за трьома особами: 11/50 часток - за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2014, 8/50 часток - за ОСОБА_7 - на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2014; 19/50 - за ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ" - на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2013. Посилаючись на те, що судове рішення, на підставі якого право власності на нерухоме майно було визнано за іншою особою, було скасоване, то наявні підстави стверджувати, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею позивача, а отже, наявні підстави для його витребування на підставі ч.1 ст.388 ЦК України.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.12.2016 (суддя Паламарчук В.В.) в задоволенні позову ТОВ "Полтава-бетон СМ" в особі ліквідатора Рибаченка М.П. до ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ" про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що оскільки ТОВ "ЕНЕРГОБУД ЕЛІТ" придбало спірне нерухоме майно у ТОВ "Бетон Полтавщини" за відплатним договором та станом на момент вчинення правочину ТОВ "Бетон Полтавщини" був власником цього майна та мав право на його відчуження, то відповідно до вимог ст.388 ЦК України позивач не може витребувати у відповідача спірне майно, бо спірне майно вибуло з володіння власника за його згодою.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 (колегія суддів: Здоровко Л.М., Лакіза В.В., Фоміна В.О.) апеляційну скаргу ТОВ "Полтава-бетон СМ" залишено без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 06.12.2016 змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "У задоволенні позову відмовити повністю".

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту вибуття майна з володіння ТОВ "Полтава-бетон СМ" не з його волі, а тому дійшов висновку, що положення ст.388 ЦК України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

ТОВ "Полтава-бетон СМ" в особі ліквідатора Пічугіна Ігоря В'ячеславовича звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.12.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, зокрема: ст.ст.236, 330, 388, 387, 1212 ЦК України, ст.ст.43, 11128 ГПК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.04.2010 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Полтава - бетон СМ". Постановою господарського суду Полтавської області від 26.07.2011 ТОВ "Полтава - бетон СМ" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Судами зазначено, що під час здійснення ліквідаційної процедури, ліквідатором банкрута виявлено майно банкрута, право власності на яке підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.09.2008 у справі №2- 4121/2008 за позовом ТОВ "Полтава - бетон СМ" та ОСОБА_9, яким визнано за ТОВ "Полтава-бетон СМ" право власності на будівлю заводу по виробництву бетону та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: операторська А-1 площею 76,1кв.м., РБВ площею 193,9кв.м., склади для зберігання інертних матеріалів №1, площею 761,3кв.м., силос для зберігання цементу № 2 - металева ємкість об'ємом 100тн, силос для зберігання цементу № З - металева ємкість об'ємом 100тн.; визнано будівлю заводу по виробництву бетону закінченим будівництвом та прийнятим в експлуатацію (а.с.14-15).

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2009 укладено договір купівлі-продажу майна між ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" (покупець) та ТОВ "Полтава-Бетон CM" (продавець). Відповідно до умов цього договору продавець передав за актом прийому-передач нерухоме майно - виробничі будівлі за адресою: АДРЕСА_1: літера за планом Б-3: 1 приміщення для підготовки матеріалів площею 115,6кв.м., 2 приміщення для підготовки матеріалів площею 46,4кв.м., 6 склад хімічних домішок площею 9,8кв.м., 3 щитова площею 5,1кв.м.; літера за планом А-1: 1 операторська площею 16,6кв.м., № 1 склади для зберігання інертних матеріалів; № 2 силос для зберігання цементу; № 3 силос для зберігання цементу. (а.с.12-13)

Судами зазначено, що зазначений договір купівлі-продажу від 03.02.2009 був укладений у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2009 №2-3742/2009 за позовом ОСОБА_10, ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" до ТОВ "Полтава-Бетон CM", визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03.02.2009, укладений між ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" та ТОВ "Полтава-Бетон CM", визнано за ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" право власності на 19/25 частин нерухомого майна виробничі будівлі за адресою: АДРЕСА_1, а саме: літера за планом Б-3: 1 приміщення для підготовки матеріалів площею 115,6кв.м., 2 приміщення для підготовки матеріалів площею 46,4кв.м., 6 склад хімічних домішок площею 9,8кв.м., 3 щитова площею 5,1кв.м.; літера за планом А-1: 1 операторська площею 16,6кв.м., № 1 склади для зберігання інертних матеріалів; № 2 силос для зберігання цементу; № 3 силос для зберігання цементу; зобов'язано КП Полтавське БТІ "Інвентаризатор" зареєструвати за ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" право власності на 19/25 частин нерухомого майна виробничі будівлі за адресою: АДРЕСА_1, а саме: літера за планом Б-3: 1 приміщення для підготовки матеріалів площею 115,6кв.м., 2 приміщення для підготовки матеріалів площею 46,4кв.м., 6 склад хімічних домішок площею 9,8кв.м., 3 щитова площею 5,1кв.м.; літера за планом А-1: 1 операторська площею 16,6кв.м., № 1 склади для зберігання інертних матеріалів; № 2 силос для зберігання цементу; № 3 силос для зберігання цементу (а.с.16-17).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.08.2014 у справі №2-3742/2009 (провадження №22-ц/786/2515/14) скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2009, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_10, ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" до ТОВ "Полтава-бетон CM" про визнання права власності на 19/25 частин об'єкту нерухомості відмовлено (а.с.18-21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 у справі № 6-35372св14 (№2-3742/2009) відхилено касаційну скаргу ОСОБА_10, рішення апеляційного суду Полтавської області від 12.08.2014 у справі №2-3742/2009 (провадження №22-ц/786/2515/14) залишено без змін.

Судами зазначено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.29-33), право власності на 19/25 частин нерухомого майна виробничі будівлі за адресою: АДРЕСА_1, - зареєстроване за трьома особами:

- 11/50 часток за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 4143, від 08.12.2014p.,

- 8/50 часток за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 4140, від 08.12.2014p.,

- 19/25 часток за ТОВ "Енергобуд Еліт" на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3527, від 10.12.2013.

Згідно матеріалів справи, та як зазначено вище, 19/25 часток спірного майна на даний час належить ТОВ "Енергобуд Еліт" на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2013, укладеного між ТОВ "Бетон Полтавщини" (продавець) та ТОВ "Енергобуд Еліт". Пунктом 2 цього договору визначено, що нерухоме майно належить продавцю ТОВ "Бетон Полтавщини" на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. 15.05.2013 за реєстром №1173, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.05.2013, номер запису про право власності: 936616, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчинено за 516 300грн., які представник продавця отримав повністю від покупця до підписання цього договору. Договір купівлі-продажу від 10.12.2013 посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., зареєстрований в реєстрі за номером 3527.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили з того, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу від 10.12.2013, рішення Київського районного суду від 04.08.2009 по цивільній справі № 2-3742/2009, яким було визнано права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій", залишалося чинним, а тому ТОВ "Енергобуд Еліт" є добросовісним набувачем у розумінні цивільного законодавства.

Крім того, суди, посилаючись на приписи ст.ст. 626, 627 ЦК України, дійшли висновку, що позивачем не доведений факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, виходячи з того, що підписавши договір купівлі-продажу від 03.02.2009 та акт прийому-передачі продавець - ТОВ "Полтава-Бетон СМ" в особі директора підтвердило свою волю на відчуження даного майна.

Колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій невірно надано правову оцінку обставинам справи і у зв'язку з цим норми ч.1 чт.388 ЦК України застосовано невірно виходячи з наступного.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У даному випадку, судами зазначено, що спірне майно вибуло з власності ТОВ "Полтава-Бетон СМ" на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009, який рішенням Київського районного суду від 04.08.2009 у цивільній справі № 2-3742/2009 визнано дійсним, з урахуванням цього суди дійшли висновку, що продавцем висловлено волю на таке відчуження.

Однак, такий висновок є необґрунтованим з огляду на наступне.

По-перше, згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.06.2015 у справі №907/544/14, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.08.2014 у справі №2-3742/2009 (провадження №22-ц/786/2515/14) скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2009. В мотивувальній частині встановлена нікчемність договору купівлі-продажу від 03.02.2009.

По-друге, у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №916/2129/15).

Як зазначено вище, договір купівлі-продажу від 03.02.2009, укладений між ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" та ТОВ "Полтава-Бетон CM", який став підставою вибуття майна боржника, був укладений у простій письмовій формі, в той час як чинним законодавством, зокрема ст.657 ЦК України, вимагалось дотримання нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості та здійснення державної реєстрації таких договорів.

Отже, зазначений договір купівлі-продажу від 03.02.2009 не можна вважати підставою виникнення права власності у ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій", оскільки згідно вимог ч.3, 4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягав нотаріальному посвідченню могло виникнути у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Водночас, якщо договір про відчуження майна підлягав державній реєстрації, право власності у набувача могло виникнути з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що продавець - ТОВ "Полтава-Бетон CM", ухилявся від нотаріального посвідчення зазначеного договору, що може свідчити про те, що його волі на укладення цього договору не було.

Отже, суди в порушення вимог процесуального законодавства, зазначаючи про те, що ТОВ "Енергобуд Еліт" є добросовісним набувачем спірного майна, а також про наявність волі ТОВ "Полтава-Бетон CM" на відчуження спірного майна, дали невірну правову оцінку обставинам набуття права власності ТОВ "Полтавський завод залізобетонних конструкцій" з урахуванням вимог ч.3, 4 ст.334 ЦК України, обставинам вибуття майна боржника, наявності чи відсутності волі ТОВ "Полтава-Бетон СМ" на укладення договору купівлі-продажу від 03.02.2009 з урахуванням вимог ст.388 ЦК України, обставинам укладення цього договору, правосуб'єктності сторін, недотримання ними форми договору. Крім того, залишилися без належної правової оцінки обставини набуття права власності на спірне майно ТОВ "Бетон Полтавщини". Вищезазначені порушення судами норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції винесені з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню до місцевого господарського суду для нового розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Бетон СМ".

При новому розгляді справи судам слід врахувати вищевикладене, належним чином встановити обставини, необхідні для правильного вирішення спору, дати належну оцінку доказам та в залежності від встановленого і вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Бетон СМ" арбітражного керуючого Пічугіна Ігоря В'ячеславовича задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 та рішення господарського суду Полтавської області від 06.12.2016 у справі №917/1453/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області в іншому складі суддів.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Ю. Поліщук